Справа № 734/5209/25
Провадження № 3/734/101/26

ПОСТАНОВА
іменем України

02 червня 2026 року	  	селище Козелець	

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Домашенко Ю.М., розглянувши справу про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

встановив:

19.11.2025 о 00:18 год на 98 км автодороги М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в с. Кіпті водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Clarus, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп?яніння: порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп?яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, розгляд справи проводився за участі його захисника – адвоката Полянчука В.Б. Останнім подано клопотання про закриття провадження у справі, узагальнені доводи якого зводяться до наступного. 
З матеріалів справи (відпускного квитка) вбачається, що на момент складання протоколу ОСОБА_1 був військовослужбовцем, отже, виконував обов`язки військової служби. У зв`язку з чим його дії слід кваліфікувати за ст. 172-20 КУпАП, огляд на стан сп`яніння мав би проводитися у відповідності до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. У зазначені в протоколі день і час ОСОБА_1 повертався в розпорядження військової частини після відпустки, тобто діяв у стані крайньої необхідності, адже був зобов`язаний з`явитись вчасно. Під час складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 не було роз`яснено права, зокрема, право на захист і право не свідчити проти себе. Докази, що є додатками до протоколу, слід визнати недопустимими з огляду на допущені порушення працівниками поліції. Керуючись аналогією закону, у відповідності до ст. 69 КК України ОСОБА_1 можна призначити більш м`яке покарання в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, – штраф без позбавлення права керування транспортними засобами. 
У ході розгляду справи судом досліджено такі докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 517159 від 19.11.2025, згідно з яким 19.11.2025 о 00:18 год на 98 км автодороги М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі в с. Кіпті водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Clarus, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп?яніння: порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп?яніння у встановленому законом порядку відмовився;
-відеозапис, яким підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинка працівниками поліції. Водій повідомив, що повертається на службу. На питання поліцейського ОСОБА_1 відповів, що в цей день вживав наркотичні засоби, вже поспав і йому потрібно у військову частину. Поліцейський перевірив реакцію зіниць водія на світло, палці рук на тремтіння та повідомив про наявність ознак наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів, запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився. Надалі зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 прав та складання адміністративних матеріалів.   
-направлення на медичний огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану наркотичного сп?яніння від 19.11.2025 у зв`язку з виявленими ознаками: порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
-довідку старшого інспектора ВАП УКПП у Чернігівській області від 20.11.2025, згідно з якою ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 10.05.2025;
-довідку старшого інспектора ВАП УПП у Чернігівській області від 20.11.2025, згідно з якою ОСОБА_1 раніше не притягався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. 
Судом також досліджено надані захисником докази:
-військовий квиток серії НОМЕР_3 від 03.11.2010 на ім`я ОСОБА_1 ;
-посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 26.01.2024 на ім`я ОСОБА_1 ;
-довідку (форма 5), видану військовою частиною НОМЕР_5 , № _1491/896 від 14.03.2025, згідно з якою ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_5 , проходить військову службу за мобілізацією з 26.02.2025 і дотепер;
-відпускний квиток № 1488/2075 від 01.10.2025, виданий військовою частиною НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_1 , згідно з яким останній звільнений в частину щорічної основної відпустки до м. Костопіль Рівненської області терміном на 15 днів та 2 доби на дорогу з 02.11.2025 по 18.11.2025. Після закінчення строку відпустки зобов`язаний з`явитися до місця служби у в/ч НОМЕР_6 до 23:59 год 18.11.2025. 
ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем служби, нагороджувався медаллю «За сумлінну службу» ІІІ ступеня. 
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану, зокрема, наркотичного сп`яніння.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Отже, на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повинен був знати свій обов`язок пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Щодо доводів захисника суд зазначає наступне. 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (надалі Інструкція). За змістом цих нормативних актів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Як убачається з п. 2 - 4 розділу 1 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до п. 6 розділу 1 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: 
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Водночас згідно з п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Пунктом 9 розділу 2 Інструкції передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Відповідно до п. 1 розділу 3 Інструкції перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Згідно з п. 7 розділу 3 Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.
Підставою для висловлення ОСОБА_1 вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння стало суб`єктивне припущення поліцейського про перебування зазначеної особи у стані сп`яніння, яке ґрунтувалося на наявності у неї передбачених п. 3, 4 розділу 1 Інструкції ознак наркотичного сп`яніння.
Висунення поліцейським вимоги щодо проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння призвело до виникнення у водія обов?язку пройти огляд на стан такого сп?яніння. 
Згідно з відеозаписом вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відповідь  ОСОБА_1  була категоричною та такою, що свідчила про відмову від проходження огляду.
Аргументи про недотримання встановленої ч. 3 ст. 266-1 КУпАП процедури проходження огляду на визначення стану наркотичного сп?яніння суд вважає безпідставними.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.  
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст п. 39 ч. 1 ст. 255 КУпАП, суд зауважує, що уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку в Збройних Силах України не наділені повноваженнями складати протокол про передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 . 
Водночас уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст. 44, ч. ч. 2, 3 ст. 123, ст. ст. 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 1841, 185 і 185-7 КУпАП адміністративні правопорушення.
Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Суд ураховує, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст. 130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст. 266 КУпАП процедури.
До того ж, згідно із ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Вчинене ОСОБА_1 передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст. 266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст. 266 та 266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння або відмови від його проходження у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби, на що помилково посилався захисник.
Відтак із урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання суду застосування працівниками поліції положень ст. 266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
ОСОБА_1 , вживши наркотичні засоби, про що повідомляв поліцейського, мав усвідомлювати, що не вправі керувати транспортними засобами. Відповідно дістатися на службу міг іншим альтернативним шляхом, не пов`язаним із особистим керуванням автомобілем.
З огляду на викладене, не доведено вчинення ОСОБА_1 діяння в стані крайньої необхідності. 
Доданим до матеріалів справи відеозаписом підтверджується роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його прав.
Підстав для застосування аналогії закону та призначення ОСОБА_1 більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, у відповідності до ст. 69 КК України судом не встановлено.
Істотних порушень вимог закону, які б призводили до визнання доказів недопустимими, судом не встановлено. 
Обставин, які відповідно до ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують або обтяжують відповідальність  ОСОБА_1 , судом не встановлено. 
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд ураховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини і вважає за необхідне накласти на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути із  ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 665.60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 283-285, 287-289 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 гривень 60 копійок судового збору.

Реквізити для сплати штрафу: р/р UA528999980313070149000025001, отримувач – ГУК у Чернігів.обл/Чернігів.обл/21081300, код за ЄДРПОУ: 37972475, МФО: 899998.
Реквізити для сплати судового збору: р/р UA908999980313111256000026001, отримувач – ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету – 22030106.

Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу. 
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів із моменту її винесення.

Судд я Юрій ДОМАШЕНКО