ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року
м. Київ

справа № 520/13945/15
провадження № 61-1592св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи за первісним позовом:
позивач - Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард»,

учасники справи за зустрічним позовом:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК»,
треті особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Форвард»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником Македонською Іриною Олександрівною , на постанову Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року в складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК» (далі - ПАТ «МТБ БАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард» (далі - ТОВ «Форвард») про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 20 квітня 2006 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК», і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 00137/RО, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 121 845,00 дол. США з терміном погашення до 19 квітня 2021 року включно, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку.
На забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором між ВАТ «Морський транспортний банк» і ОСОБА_2 укладений договір поруки.
Станом на 23 червня 2015 року позичальником порушено умови договору, ОСОБА_1 має прострочену кредитну заборгованість, вимога щодо дострокового погашення заборгованості не виконана, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
ПАТ «МТБ БАНК» з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та уточнення позовних вимог від 17 березня 2017 року просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Форвард» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2006 року № 00137/RO у розмірі 61 689,92 дол. США та 1 011 058,38 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «МТБ БАНК», треті особи: ОСОБА_1 , ТОВ «Форвард» про визнання договору поруки припиненим.
На обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що заборгованість за кредитним зобов`язанням ОСОБА_1 виникла з 01 жовтня 2014 року, тобто право вимоги дострокового стягнення заборгованості виникло у позивача за первісним позовом 01 листопада 2014 року, в зв`язку з чим, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припинилася з 01 травня 2015 року.
Тому ОСОБА_2 просила визнати припиненим договір поруки від 20 квітня 2006 року № 00171rO, з подальшими змінами та доповненнями, укладений між нею та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк».
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Стягнено солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Форвард» на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2006 року № 00137/RO у розмірі 56 091,38 дол. США та 97 507,87 грн. Стягнено із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Форвард» на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір у розмірі 19 255,46 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року задоволено та скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси 20 грудня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «МТБ БАНК» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір поруки від 20 квітня 2006 року № 00171rО з подальшими змінами та доповненнями, укладений між ВАТ «МТБ» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк») та ОСОБА_2 , припиненим. Стягнено з ПАТ «МТБ БАНК» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що 20 квітня 2006 року між ВАТ «Морський транспортний банк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 00137/RО, на виконання якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти. З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором укладені договори іпотеки та договори поруки. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що відповідач ОСОБА_1 до жовтня 2014 року частково здійснював оплату по кредитному договору, а саме відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 20 квітня 2006 року до 30 листопада 2018 року, останній платіж, спрямований на погашення заборгованості за кредитним договором від 20 квітня 2006 року № 00137/RО був здійснений 18 вересня 2014 року.
Висновок експерта від 28 лютого 2019 року № 18-2312/2313 спростовує правильність нарахування банком кредитної заборгованості ОСОБА_1 . При цьому, суд відхилив доводи позивача щодо невідповідності висновку експерта та необхідності призначення повторної експертизи, адже стороною позивача в ході виконання експертизи надавались документи, які були досліджені судовим експертом. Інші документи, які представник позивача мав намір подати до суду для дослідження при повторній експертизі, були подані з порушенням процесуальних строків для їх подачі, в зв`язку з чим не прийняті судом.
Враховуючи, зокрема, невчасне подання додаткових доказів стороною позивача, суд прийняв висновок експерта від 28 лютого 2019 року № 18-2312/2313 як належний та допустимий у контексті статей 77, 78 ЦПК України доказ. При цьому іншого варіанту розрахунку заборгованості з урахуванням встановлених судовим експертом порушень стороною позивача суду надано не було та необхідності проведення повторної судової економічної експертизи в судовому засіданні не доведено.
Таким чином, суд зробив висновок, що докази, які надані стороною позивача не є достатніми для підтвердження позовних вимог у контексті статті 80 ЦПК України.
Доводи відповідача ОСОБА_1 , які викладені у відзиві та письмових поясненнях, щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості ОСОБА_1 повністю підтверджені в ході судового розгляду справи.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вимоги ПАТ «МТБ БАНК» не підлягають задоволенню, адже є необґрунтованими та недоведеними.
Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції вказав, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.
Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційну скаргу ПАТ «МТБ БАНК» задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «МТБ БАНК» задоволено частково.
Стягнено солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «МТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2006 року № 00137/RO в сумі 61 689,92 дол. США та 364 391,35 грн, в тому числі: 45 669,57 дол. США - поточна заборгованість за наданим кредитом (основний борг); 16 020,35 дол. США - заборгованість зі сплати відсотків; 364 391,35 грн - заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом.
Стягнено солідарно із ОСОБА_1 та ТОВ «Форвард» на користь ПАТ «МТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2006 року № 00137/RO в сумі 61 689,92 дол. США та 364 391,35 грн, в тому числі: 45 669,57 дол. США - поточна заборгованість за наданим кредитом (основний борг); 16 020,35 дол. США - заборгованість зі сплати відсотків; 364 391,35 грн - заборгованість за пенею за несплату відсотків за користування кредитом.
В іншій частині позову ПАТ «МТБ БАНК» відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим відмовлено.
Стягнено в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Форвард» на користь ПАТ «МТБ БАНК» витрати зі сплати судового збору у сумі 80 526,38 грн.
Суд апеляційної інстанції вважав необґрунтованим рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк», адже воно мотивоване неналежним доказом. 
Так, висновок експерта № 18-2312/2313 - був відхилений апеляційним судом через його неповноту та невідповідність матеріалам справи. Встановлено, що експерт не врахував усі наявні платіжні документи та помилково стверджував про неможливість розрахунку заборгованості. Таким чином, суд апеляційної інстанції спростував висновки експерта про неврахування банком платежів позичальника, підтвердивши їх наявність у розгорнутому розрахунку банку.
Крім того, суд визнав розрахунок заборгованості, який надано банком, достовірним та достатнім доказом.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог банку щодо стягнення боргу за кредитом, відсотками та пенею у визначених розмірах. Так, банк умови кредитного договору виконав, надавши позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 121 845,00 дол. США, але позичальник умови кредитного договору не виконував, кредитні кошти не повертав, відсотки за користування кредитом не сплачував, що є підставою для задоволення позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» в частині стягнення, солідарно, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Форвард» заборгованості за кредитом і відсотками в сумі 61 689,92 дол. США та заборгованості за пенею за несплату відсотків за користування кредитом в сумі 364 391,35 грн.
Установлено, що між сторонами виникли законні кредитні зобов`язання, які позичальник порушив, не повернувши кошти та не сплативши відсотки у визначені терміни. На підставі норм ЦК України щодо обов`язковості договору та наслідків невиконання зобов`язань, апеляційний суд вважав вимоги банку про стягнення основної заборгованості за кредитом, процентами та пенею обґрунтованими. Разом з тим, суд відмовив у стягненні комісії та пов`язаної з нею пені. Відповідні умови договору визнано нікчемними, адже вони порушують публічний порядок і права споживача як «слабкої сторони». Отже, вимоги ПАТ «Марфін Банк» про стягнення із відповідачів комісії в сумі 182 162,29 грн та в сумі 266 231,65 грн, заборгованості за пенею за несплату комісії в сумі 198 273,08 грн, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо зустрічних вимог, суд відмовив у визнанні поруки припиненою, оскільки банк звернувся з позовом у межах встановленого законом шестимісячного строку після вимоги про дострокове повернення коштів. Таким чином, відповідачі (позичальник та поручителі) зобов`язані солідарно сплатити борг у визначеному судом розмірі.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Македонською І. О . Просить постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
апеляційний суд при ухваленні постанови від 10 грудня 2024 року допустив порушення норм матеріального та процесуального права;
суд апеляційної інстанції не врахував висновки, які викладені у постановах Верховного Суду в подібних правовідносинах;
апеляційний суд не дослідив наявні у матеріалах справи докази; встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (розрахунок розміру заборгованості не є письмовим доказом);
суд розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , якого не було належним чином та своєчасно повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не надавши можливості його представнику підготуватись до розгляду справи, провести аналіз матеріалів справи, чому обов`язково мало передувати ознайомлення з матеріалами справи. Матеріали справи були надані на ознайомлення адвокату судом першої інстанції після повернення справи з суду апеляційної інстанції, тоді як Одеський апеляційний суд за період з 09 грудня 2024 року до 27 січня 2025 року матеріали адвокату не надав, що є порушенням норм статті 43 ЦПК України.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судове рішення оскаржується в частині задоволення позову ПАТ «МТБ БАНК» та судових витрат, тому в іншій частині касаційним судом не переглядається.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
У березні 2025 року від ПАТ «МТБ БАНК» до суду надійшов відзив, який поданий представником ОСОБА_4 . Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Відзив обґрунтований тим, що: 
доводи скаржника про його неналежне повідомлення про дату і час розгляду справи в апеляційному суді не відповідають дійсності. Це підтверджується самим фактом подання протягом декількох років поспіль різними представниками ОСОБА_1 клопотань про відкладення апеляційного розгляду перед кожною призначеною апеляційним судом датою. Таким чином, ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи вживав системні заходи для затягування розгляду справи, а також зловживав своїми правами у спосіб використання складної ситуації з великим навантаженням на неукомплектований суддівським штатом Одеський апеляційний суд (відкладення розгляду на великі строки), «ковідних» обмежень та введення воєнного стану. При цьому розгляд зазначеної справи відбувався в судах першої та апеляційної інстанції з 08 жовтня 2015 року. На розгляді суду апеляційної інстанції справа знаходилась з 19 лютого 2020 року. Ураховуючи передбачені процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи та зацікавленість у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, судом апеляційної інстанції цілком обґрунтовано та законно було вирішено здійснити розгляд справи;
помилковим є твердження особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що ПАТ «МТБ Банк» реалізував право на пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України шляхом направлення листа від 23 квітня 2015 року № 1999/01 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , директора ТОВ «Форвард» із вимогою про дострокове погашення кредиту, процентів, комісій та неустойки, а тому, починаючи з моменту пред`явлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту, тобто з 23 квітня 2015 року, право нараховувати передбачені проценти за кредитом припинилось. Так, скаржник вказує неправильні дати листів на адресу боржника та його поручителів. Апеляційний суд надав оцінку обставинам надсилання вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів, комісій та неустойки. При цьому суд встановив, що позичальник ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо повернення суми отриманого кредиту та внесення відповідної плати за користування кредитом, чим порушив умови кредитного договору, в зв`язку з чим банк на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ТОВ «Форвард» 23 червня 2015 року направив лист щодо дострокового погашення заборгованості в повному обсязі протягом шістдесяти днів з дня отримання повідомлення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали вказане повідомлення 02 липня 2015 року.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/13945/15 та витребувано справу із суду першої інстанції.
У березні 2025 року матеріали справи № 520/13945/15 надійшли до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року в справі № 912/1120/16, від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, від 09 серпня 2023 року в справі № 266/4900/21, від 28 березня 2018 року в справі № 520/8073/16-ц, від 12 лютого 2020 року в справі № 457/906/17, від 15 червня 2021 року в справі № 916/2479/17, від 07 червня 2022 року в справі № 916/302/16, від 16 липня 2024 року в справі № 910/7328/23, від 24 липня 2024 року в справі № 646/857/18, від 08 листопада 2023 року в справі № 140/1322/22, від 15 травня 2019 року в справі № 717/2052/16-ц, від 31 січня 2020 року в справі № 370/999/16-ц, від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17, від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19, від 12 жовтня 2021 року в справі № 910/17324/19, від 18 червня 2020 року в справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року в справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року в справі № 46/603, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, від 31 липня 2019 року в справі № 753/11963/15-ц, від 14 грудня 2022 року в справі № 521/574/22, від 23 січня 2018 року в справі № 755/7704/15, від 05 травня 2018 року в справі № 315/353/17, від 24 березня 2021 року в справі № 202/1555/14-ц, від 03 лютого 2021 року в справі № 202/30631/13-ц, від 29 травня 2024 року в справі № 755/10842/17, від 02 жовтня 2020 року в справі № 911/19/19, від 22 червня 2022 року в справі № 296/7213/15, від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року в справі № 760/7792/14-ц, від 26 травня 2021 року в справі № 204/2972/20, від 31 травня 2022 року в справі № 194/329/15-ц, від 21 грудня 2022 року в справі № 756/11351/18, від 09 лютого 2023 року в справі № 464/3214/16, від 19 квітня 2023 року в справі № 335/4991/16-ц, від 10 листопада 2022 року в справі № 440/222/19, від 31 січня 2023 року в справі № 693/812/21, від 27 березня 2019 року в справі № 201/6092/17, від 15 червня 2023 року в справі №754/4910/21, від 01 серпня 2022 року в справі № 210/3925/19, від 23 лютого 2022 року в справі № 644/12167/15, від 02 серпня 2024 року в справі № 761/4197/23, від 15 листопада 2024 року в справі № 465/4958/17; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою, третьою статті 411 ЦПК України).
Позиція Верховного Суду
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Наприклад, Європейський суд з прав людини зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).
Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (частина перша статті 368 ЦПК України).
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частини друга, п`ята, шоста, восьма статті 128 ЦПК України).
У частині тринадцятій статті 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23) зроблено висновок, що «Процесуальним законодавством, чинним на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено два способи надсилання судового рішення - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених пунктом 10 Положення про ЄСІТС (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), та тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС. Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим. Бажання учасника справи (фізичної особи) зазначити у скарзі (заяві) свою особисту електронну адресу, свідчить лише про бажання особи отримувати кореспонденцію від суду додатковим засобом зв`язку, та не звільняє суд обов`язку виконувати вимоги закону, зокрема щодо надіслання рішення суду у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції). Аналіз викладених вище приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції)».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року в справі № 201/6092/17 (провадження № 61-48215св18) вказано, що «у матеріалах справи міститься довідка про доставку SMS (а. с. 114), згідно якої ОСОБА_5 було доставлено SMS-повідомлення про судове засідання, призначене на 25 липня 2018 року на 12 год 25 хв. Проте ця довідка не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки згідно пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом Учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду заявки про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом роздруковування та заповнення Учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України. У матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_5 про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року у справі № 495/6258/20 (провадження № 61-3992св23) вказано, що «можливість повідомлення учасника справи, зокрема, за допомогою засобів мобільного зв`язку передбачена у частинах дев`ятій, тринадцятій статті 128 ЦПК України. Відповідно суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових повідомлень виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника справи. Проте, у справі, що переглядається, у суду апеляційної інстанції не було умов, передбачених частинами дев`ятою, тринадцятою статті 128 ЦПК України, для застосування такого способу сповіщення ОСОБА_2 про апеляційний розгляд, адже ЦПК України не передбачає термінової необхідності у розгляді цієї справи та в матеріалах справи немає відповідної заяви про виклик відповідача до суду за допомогою засобів мобільного зв`язку. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 666/6309/13-ц (провадження № 61-1121св22), від 10 листопада 2022 року у справі № 440/222/19 (провадження № 61-8993св22) та від 31 січня 2023 року у справі № 693/812/21 (провадження № 61-11611св22). Підсумовуючи, Верховний Суд констатує, що доказів належного повідомлення ОСОБА_2 та/або його представника про дату, час і місце судового засідання у матеріалах справи немає».
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
ОСОБА_1 у касаційній скарзі наголошував, що:
- він не користується додатком «Viber», судової повістки не отримував, заяви про надсилання судових повісток у вигляді SMS або інших засобів електронного листування не подавав;
- у зв`язку з відсутністю зв`язку зі своїми попередніми представниками: адвокатом ОСОБА_8, щодо якого є достовірні відомості про факт його мобілізації та зупинення права на здійснення адвокатською діяльністю, ОСОБА_5, ОСОБА_7, що ОСОБА_1 пов`язує із введеним на території України воєнним станом та мобілізаційними заходами, він, не маючи юридичної освіти, будь-яких відомостей щодо руху справи, 09 грудня 2024 року звернувся за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «Македонські та партнери». Надалі, під час консультації з офіційного сайту Судової влади України отримано інформацію, що судове засідання у справі призначено вже на наступний день, 10 грудня 2024 року. Тому адвокатом Македонською І. О. невідкладно подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання для надання можливості представнику вивчити матеріали справи та сформувати правову позицію. Зазначене не свідчить про належне та своєчасне повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання, яке повинно було здійснене апеляційним судом у встановленому ЦПК порядку шляхом направлення йому судової повістки-повідомлення поштою та отримання судом доказів вручення такої судової повістки-повідомлення заздалегідь із достатнім часом для підготовки до судового засідання;
оскаржувану постанову Одеського апеляційного суду ухвалено у судовому засіданні 10 грудня 2024 року;
відповідно до довідкового листа від 08 листопада 2024 року про засідання апеляційного суду, яке було призначене на 10 грудня 2024 року об 11.00 год, відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про вказане судове засідання шляхом направлення SMS - повідомлення, а ОСОБА_5 як представник ОСОБА_1 - направленням повідомлення на електронну пошту (т. 3, а. с. 243);
згідно з довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» документ «Судова повістка-повідомлення про судове засідання в справі цивільній (адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій)» на 10 грудня 2024 року об 11.00 год в справі № 520/13945/15-ц сформований 07 листопада 2024 року одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 , доставлено 07 листопада 2024 року 15.19 год (т. 3, а. с. 246);
відповідно до довідки про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «Судова повістка-повідомлення про судове засідання в справі цивільній (адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій)» від 07 листопада 2024 року в справі № 520/13945/15-ц було надіслано 07 листопада 2024 року одержувачу ( ОСОБА_5 як представнику ОСОБА_1 ) на його електронну адресу  ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3, а. с. 246 зворот);
09 грудня 2024 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Македонської І. О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовки до судового засідання (т. 4, а. с. 2);
у судовому засіданні 10 грудня 2024 року апеляційний суд, дослідивши клопотання про відкладення розгляду справи представника ОСОБА_1 - адвоката Македонської І. О., вважав за можливе продовжувати розгляд справи, адже суд не повідомлено про розірвання договору між адвокатом та стороною (т. 4, а. с. 11);
проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що:
- 15 листопада та 21 травня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Зудова В. В. подала до апеляційного суду повідомлення про розірвання договору про надання правничої допомоги через її перебування за кордоном до закінченням воєнних дій, а також повідомлення про те, що представник ОСОБА_1 - адвокат Висоцький В. Е. мобілізований до лав Збройних Сил України, перебуває на фронті з першого дня війни та не надає правничу допомогу (т.3, а. с. 176-178; 188);
- 30 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 подав до апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю в ознайомленні із матеріалами справи та заяву про ознайомлення з матеріалами справи (т. 3, а. с. 195- 200). При цьому, докази ознайомлення адвоката ОСОБА_5 із матеріалами справи відсутні;
- 01 червня 2023 року судове засідання, про яке належним чином було повідомлено ОСОБА_1 шляхом направлення повістки оператором поштового зв`язку, відкладено на 19 жовтня 2023 року (т. 3, а. с. 201, 205);
- 24 жовтня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі звільненням у відставку з посади судді ОСОБА_6 (т.3, а. с. 218-219);
- 06 листопада 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду прийнято до свого провадження справу, призначено розглядом на 02 квітня 2024 року (т. 3, а. с. 220). Проте будь-якої інформації щодо причин непроведення судового засідання 02 квітня 2024 року матеріали справи не містять;
- надалі судові засідання відкладались на 17 вересня 2024 року та на 10 грудня 2024 року (т. 3, а. с. 234, 240);
ОСОБА_1 та його представник (представники) не брали участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції;
в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_1 чи його представника про можливість повідомлення про судове засідання шляхом надсилання йому текстових повідомлень з використанням засобів мобільного зв`язку. Інші докази такого повідомлення відповідача ОСОБА_1 чи його представника в порядку, передбаченому ЦПК України в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, ОСОБА_1 , який подав касаційну скаргу, а також його представник, про дату, час і місце судового засідання апеляційного суду, в якому було ухвалено оскаржувану постанову, належним чином не повідомлялись.
Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
Оскільки касаційний суд встановив підстави для скасування постанови в оскарженій частині та ухвали апеляційного суду, то інші підстави касаційного оскарження судом не аналізуються.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково; постанову апеляційного суду в оскарженій частині скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Македонською Іриною Олександрівною , задовольнити частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року в скасованій частині втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко