Справа №345/1370/26 
Провадження № 2-а/345/30/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.05.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі 
головуючого судді Сирка Й. Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т. Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
у с т а н о в и в :
26.02.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із вищенаведеним позовом, який обґрунтовує тим, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6685288, яка винесена інспектором відділу поліцейської діяльності (м.Новий Розділ) Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, старшим лейтенантом поліції Федечком Володимиром Михайловичем, 18.02.2026 близько 12:09, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_1 , на 205 км дороги, водій ОСОБА_1 не подав світловий покажчик повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2.б ПДР (порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом), та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Цією постановою до ОСОБА_1 застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Підставність позову обґрунтовується тим, що здійснюючи лівий поворот позивач увімкнув відповідний до напрямку руху покажчик повороту, тобто жодного правопорушення не вчиняв. Поліцейський інспектор зупинив позивача вже після проїзду ділянки дороги з поворотом. Позивач стверджує, що вимагав у поліцейського відеодоказ нібито скоєного адміністративного правопорушення, проте отримав відмову із запевненнями про надання цього доказу лише у разі розгляду справи в суді.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.03.2026 після усунення недоліків прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження за адміністративним позовом, постановлено розгляд справи проводити з викликом сторін.
Інших процесуальних дій судом не вчинялось.
30.03.2026 від відповідача ГУНП у Львівській області до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві пояснюється, що в зазначені дату, час та місце, які відображені в оскарженій постанові, інспектор поліції чітко спостерігав факт допущення позивачем порушень правил дорожнього руху, тому був зобов`язаний відреагувати на вказаний факт, здійснивши зупинку керованого ОСОБА_1 автомобіля. Порушнику на місці пояснено причину його зупинки та розпочато з`ясування необхідних обставин до початку розгляду справи. Права та обов`язки водію також роз`яснені належним чином. Із наданого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського чітко видно, що інспектор пропонував водію переглянути відеодоказ скоєного правопорушення. На цьому відео відображено, як саме вчинено правопорушення, тому доводи позивача є неправдивими. Отже, в задоволенні позову необхідно відмовити. 
27.04.2026 від позивача до суду надійшла відповідь (у вигляді заперечень) на відзив. ЇЇ автор вважає доводи відповідача необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, адже після перегляду наданого до матеріалів справи відеозапису, позивач ще раз переконався в тому, що ним не було скоєно 18.02.2026 адміністративне правопорушення (відеозапис не містить доказової інформації), передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП. 
Сторони в судове засідання 12.05.2026 не з`явилися, участі повноважних представників на забезпечили. У заявах до суду просили здійснювати розгляд справи без їхньої участі. 
З метою надання відповідачу можливості відреагувати на зміст поданої відповіді на відзив розгляд справи відкладено на 15:00 20.05.2026. 
Враховуючи нез`явлення в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає вимогам ч.4 ст. 229 КАС України. 
Дослідивши матеріали справи та зміст поданих заяв по суті справи, суд дійшов до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2026 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу розміром 510,00 грн. Постанова ЕНА № 6685288 винесена у зв`язку з порушенням позивачем п.9.2.б. ПДР - водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. У наданій позивачем копії постанови прямо зазначено, що до неї додається при необхідності відео з бодікамери №913712.
Приписами ч.3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, ст. 70 КАС України, він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 у справі № 524/5536/17.
У копії постанови відсутній підпис позивача про її отримання, однак факт подання цієї копії до суду ОСОБА_1 виключає сумніви в суду, що 18.02.2026 о 12:12 на 205км автодороги Р-84 поліцейським інспектором стосовно позивача дійсно винесена оскаржена постанова. 
Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність у тому числі за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Відповідно до п. 9.2.б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку кожного разу перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Згідно з постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відповідною частиною статті КУпАП за неподання світлового покажчика перед поворотом.
Позивач у справі не оспорює в позовній заяві здійснення ним маневру повороту, однак заперечує факт неподання відповідного покажчика повороту. 
Вирішуючи зазначений публічно-правовий спір суд враховує, що підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення. Склад правопорушення є єдиною та головною підставою для юридичної відповідальності.
Статтею 77 КАС України встановлено процесуальний обов`язок відповідача щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Тобто, оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яка складена в порядку КУпАП, відбувається з врахуванням особливостей КАС України.
Це узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 524/5536/17 від 15.11.2018.
Згідно з ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII встановлено основні повноваження поліції (далі – Закон № 580).
Як вбачається з п. 11 ст. 23 Закону №580, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 580 поліція діє винятково на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Отже, згідно з Конституцією України та Законом № 580 поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків зобов`язаний діяти лише на підставі, в порядку, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією України, законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно - правовими актами, що регламентують діяльність поліції.
В силу вимог, встановлених ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.
Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 (Заява № 16437/04), зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями в тому числі технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з вимогами ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь в справі, їх права і обов`язки. 
З безпосередньо дослідженого судом відеофайлу, створеного 18.02.2026 із портативного реєстратора, розміщеного на форменному одязі поліцейського, вбачається, що у відповідному файлі відсутня інформація, яка б підтверджувала факт здійснення водієм ОСОБА_1 повороту без ввімкнутого покажчика світлового повороту.
Суд відзначає, що правопорушення, у вчиненні якого визнано винним ОСОБА_1 із аргументами відповідача про нібито порушення позивачем п. 9.2.б. ПДР, полягає в тому, що перед початком повороту водій повинен увімкнути відповідно до напрямку руху світловий покажчик повороту, тому посадова особа органу Національної поліції зобов`язана належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності доказами довести в суді відповідний факт.
Натомість, у наданому відеозаписі взагалі не зафіксовано рух транспортного засобу марки «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 перед поворотом на автодорозі (в контексті обставин цієї справи поворот нібито здійснювався ліворуч).
Суд додатково зазначає, що відповідно до чітких приписів ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Норми КУпАП не передбачають існування такого поняття як «захід» стягнення, натомість у ст.24 цього ж Кодексу передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень до винних осіб можуть застосовуватися певні види адміністративних стягнень, перелік яких наводиться вичерпно.
Повертаючись до обставин цієї справи важливо звернути увагу ГУПН у Львівській області, що у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, за порушення в тому числі правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку до винної особи може застосовуватися лише стягнення у виді штрафу розміром 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або стягнення у виді 50 штрафних балів (наразі система штрафних балів в Україні не існує через відсутність необхідного законодавства).
Отже, у разі вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, до винної особи може бути застосоване лише адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425,00 грн (25х17), натомість інспектор відділу поліцейської діяльності Стрийського РУП ГУНП у Львівській області протиправно застосував відносно ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 510,00 грн, що складає 30 розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Причому до повноважень суду згідно з нормами КАС України за результатами розгляду справи не належить ухвалення рішення про збільшення (зменшення) розміру штрафу як застосованого адміністративного стягнення, що в будь-якому разі вказує на протиправність винесеної стосовно позивача постанови. 
Крім того, з відеозапису вбачається, що уповноважена посадова особа органу Національної поліції всупереч вимогам ст.279 КУпАП: не представилася перед початком розгляду справи (на початку відеофайлу невідома для суду особа лише вказує про свою належність до патрульної поліції м. Новий Розділ); вищенаведена особа не оголосила, яка справа підлягає розгляду, а в момент роз`яснення ОСОБА_1 частини прав та обов`язків вже роздруковує засобами програмного забезпечення зміст винесеної постанови про застосування штрафу як адміністративного стягнення. При цьому в ОСОБА_1 уповноважена посадова особа органу Національної поліції взагалі не заслухала пояснення, не з`ясовувала наявність заяв чи клопотань під час розгляду справи.
На відеофайлі помітно, що старший лейтенант поліції ОСОБА_2 під час повороту водія автомобіля марки «Volkswagen Sharan», д.н.з. НОМЕР_1 , на ділянці дороги перебуває позаду службового автомобіля поліції, тому й не міг об`єктивно бачити рух транспортного засобу, належного ОСОБА_1 . До того ж, зупинку авто позивача здійснював інший поліцейський, відомості щодо якого відсутні у матеріалах справи.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.
Отже, вимоги позивача до ГУНП у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.
Твердження позивача щодо відмови інспектора органу Національної поліції надати для ознайомлення відеодокази нібито вчиненого ним правопорушення суд оцінює критично, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 такого прохання не висловлював, а лише перепитав поліцейського після завершення розгляду справи та винесення постанови про накладення штрафу щодо наявності в останнього такого відеодоказу. Водночас, зазначені обставини не спростовують протиправність оскарженої постанови, що є підставою для її скасування. 
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений висновок також акцентує увагу, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та не сплачував судовий збір під час пред`явлення цього позову на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань необхідно судовий збір в розмірі 665,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.2,4,139,227,244,246,248, 250,251,286,293 КАС України, суд
у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6685288 від 18.02.2026, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, буд. 3, код ЄДРПОУ 40108833) за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного бюджету судовий збір в сумі 665,60 грн.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя