ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 754/19088/25 Суддя (судді) першої інстанції: Буша Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №R48095 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП України, у вигляді штрафу у 34 000 грн;
- скласти відповідну постанову, скоротивши розмір штрафу до 8500 грн та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 поінформувати позивача про таку постанову у встановлений законом спосіб, включаючи але не обмежуючись електронною адресою, телефоном НОМЕР_1 , та надати позивачу дійсні контактні дані (ПІБ, посаду, номер робочого та мобільного телефону) посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , в обов`язок якої входить належне інформування позивача;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати позивачу повторне направлення на проходження військово-лікарської комісії;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати позивачу копії документів, якими підтверджується повторне взяття позивача на облік після зняття з обліку 24 травня 2007 року.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2026 року позов повернуто позивачу.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2026 року у справі №754/19088/25 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою прийняти до розгляду позовну заяву.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2026 та від 30.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Від позивача до суду 18.03.2016 та 06.04.2026 надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 14.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем не додано документа, що підтверджує доказ направлення копії позовної заяви відповідачу.
Спосіб усунення недоліків було визначено судом першої інстанції шляхом необхідності направлення копії позовної заяви відповідачу.
Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - три дні з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На адресу Дніпровського районного суду міста Києва 08.01.2026 надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач зазначив, що позовну заяву, всі додатки до неї, а також супровідний лист направлено на офіційне електронну адресу відповідача.
Ухвалою від 24.02.2026 суд першої інстанції повернув ОСОБА_1 позовну заяву з посиланням на те, що позивачем не усунуто недоліки, які визначені в ухвалі суду про залишення без руху від 14.11.2025, а саме не додано документа, що підтверджує доказ направлення копії позовної заяви про скасування відповідачу.
Суд зазначив, що долучена позивачем копія скриншоту інформування відповідача електронною поштою не є належним та допустимим доказом на підтвердження надсилання відповідачу документів в електронній формі, оскільки такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.
Відповідно до абз. 1 частини першої, абз. 1 частини другої, частини третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Приписи п. 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є неусунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк.
Як було встановлено вище, серед недоліків, неусунення яких стало підставою для постановлення оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції визначено невідповідність позовної заяви вимогам ч. 2 ст. 161 КАС України, оскільки позивачем не надано доказів направлення копії позовної заяви відповідачу.
Так, відповідно до абз. 1 частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання позовної заяви та доданих до неї документів в електронній формі через електронний кабінет до позовної заяви додаються докази надсилання її копії та копій доданих документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (із змінами) (далі - Положення).
Згідно пункту 25 Положення документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.
Пунктом 29 Положення визначено, що у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.
Отже, виходячи з приписів наведених норм, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.
За змістом абз. 1-3 частини дев`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати до суду доказ надсилання цих матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення.
Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який не є суб`єктом владних повноважень та подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
В силу положень частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Таким чином, цієї нормою визначено суб`єктний склад осіб, реєстрація офіційної електронної адреси в системі ЄСІТС для яких є обов`язковою.
Отже, за загальним правилом органи державної влади зобов`язані зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами. Невиконання ними такого обов`язку звільняє учасника справи, який не є суб`єктом владних повноважень та подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.
Мета застосування частини дев`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України полягає у забезпеченні рівності процесуальних прав сторін, які відповідно до частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України не мають обов`язку реєструвати офіційні електронні адреси в системі ЄСІТС та не зареєстровані в підсистемі «Електронний суд», бути повідомленими про подання іншими учасниками документів до суду в електронній формі.
Водночас у цій справі відповідачем є ІНФОРМАЦІЯ_5 , який належить до суб`єктів, визначених частиною шостою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України та повинен мати зареєстрований «Електронний кабінет», а отже документ, сформований в системі «Електронний суд» - примірник позовної заяви у цій справі, ІНФОРМАЦІЯ_5 , мав би отримати в «Електронному кабінеті» через підсистему «Електронний суд» в автоматичному режимі.
Тобто мета повідомлення іншого учасника справи про подання до суду документів у справі, на що власне і спрямовані приписи частини дев`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, у цьому випадку досягнута і принцип рівності учасників процесу в частині права ІНФОРМАЦІЯ_6 знати про їх подання та бути ознайомленим з їх змістом, дотриманий.
Отже, суд першої інстанції, вимагаючи від позивача надання доказів направлення копії позовної заяви учаснику справи, який повинен був зареєструвати кабінет в "Електронному суді", допустив порушення норм процесуального права та не врахував, що згідно приписів частини дев`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України позивач від такого обов`язку звільнений, в той час як неотримання копії позовної заяви має негативні наслідки лише для ІНФОРМАЦІЯ_6 , який вчасно не виконав вимоги щодо реєстрації кабінету в системі "Електронний суд".
Аналогічної правової позиції щодо відсутності обов`язку надсилати копію заяви по суті справи у випадку незареєстрованого кабінету суб`єкта владних повноважень дотримується Верховний Суд у постанові від 28.03.2023 у справі № 260/1322/21.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
На підставі викладеного вище, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення ухвали від 14.11.2025 знайшли своє підтвердження.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Однак, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи із такого.
В прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить суд ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2026 року у справі №754/19088/25 скасувати та прийняти нову ухвалу, якою прийняти до розгляду позовну заяву.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що нормами Кодексу адміністративного судочинства не передбачено повноважень у суду апеляційної інстанції щодо винесення нової ухвали про прийняття до розгляду позовної заяви. 
Крім того, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що оскаржувана ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2026 року не містить оригіналу підпису судді (а.с.30-31).
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п.5 частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні.
В даному випадку оскаржувана ухвала підглядає скасуванню із вищевикладених підстав також, однак у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо ухвалення нового судового рішення, оскільки стаття 320 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає повноваження суду апеляційної інстанції у випадку скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме: направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою, третьою, шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Аналіз наведених норм Кодексу вказує на те, що питання про розподіл судових витрат між учасниками справи вирішується одночасно із постановленням судового рішення, яким закінчується розгляд справи або після прийняття такого рішення.
З наведених норм права видно, що питання розподілу судових витрат вирішується судом у рішенні, прийнятому за наслідками розгляду та вирішення судової справи по суті.
Колегія суддів зазначає, що судове рішення про направлення справи для продовження розгляду не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для продовження розгляду.
Отже, при ухваленні судового рішення про направлення справи для продовження розгляду розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2026 року у справі №754/19088/25 - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан