Справа № 161/743/26 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/637/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Черняк О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Ліпкевичем Іваном Володимировичем, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс" (ТзОВ "ФК "Еліт Фінанс") в січні 2026 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 вересня 2018 року ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії становив 200 000,00 грн, процентна ставка – 39,99% річних. Позивач за договором факторингу набув права вимоги за цим договором. Позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 118 387,73 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2026 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість у розмірі 118387,73 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір у розмірі 3028,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 через представника адвоката Ліпкевича І. В. подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим у результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Вказує, що позивач долучив до позовної заяви акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (без дати такого акцепту), яка була підписана лише банком в односторонньому порядку. Підпису ОСОБА_1 на вказаному акцепті немає. До акцепту додано Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено приклад надання банком кредиту та приклад погашення заборгованості, однак паспорт споживчого кредиту не є документом, який безумовно підтверджує домовленість сторін про кредитування. З умов акцепту незрозуміло як повинно відбуватись погашення заборгованості по кредиту. В акцепті вказано, що діюча редакція договору розміщена за електронною адресою: www.alfabank.com.ua. Позивач не додає до позовної заяви ні договору, ні тарифів до договору, на графіку платежів за кредитом, ні додатку № 4 до договору, а за посиланням за електронною адресою його неможливо знайти, відсутні і докази ознайомлення ОСОБА_1 з редакцією договору за вказаним посиланням. Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, в якому загальна сума заборгованості становить 118387,73 грн. Однак, з розрахунку неможливо встановити, яку суму банком надано в кредит, за яким принципом відбувався розподіл коштів банком після їх сплати ОСОБА_1 . Відповідно до виписки по рахунку за договором від 26.09.2018 № 631025723 на ім`я ОСОБА_1 в період з 26.09.2018 по 08.04.2024 сума отриманих коштів становить 175224,69 грн, яка була отримана у вигляді оплати покупок з карти, зняття готівки в банкоматі, а сума фактично внесених ОСОБА_1 коштів становить 150549,18 грн, які були віднесені банком на погашення процентів, комісій, смс-повідомлень, що не відповідає законодавству. Вважає, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 24675,51 грн (175224,69 грн – 150549,18 грн). Нарахування банком комісій та їх списання з рахунку є незаконним та таким, що суперечить кредитному договору та Закону України “Про захист прав споживачів”. Просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції у цій справі і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та всіх судових витрат у справі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що заборгованість відповідача по кредитному договору підтверджується умовами кредитного договору, виписками по рахунку та розрахунком заборгованості. В оферті про отримання кредиту вказані всі істотні умови договору банківського кредиту, банком було видано кредит, що підтверджується випискою по рахунку. Стаття 8 Закон України “Про споживче кредитування” передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 2 статті 372 ЦПК України).
Відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком суду, і основною умовою для відкладення розгляду справи є неможливість вирішення спору у відповідному засіданні. 
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2018 року між відповідачем та АТ «Альфа-Банк» шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії становив 200 000,00 грн, процентна ставка – 39,99% річних, обов`язковий мінімальний платіж – 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. За договором факторингу від 20 вересня 2021 року позивач набув право вимоги за цим договором.
Згідно наданого позивачем розрахунку позовних вимог, заборгованість за договором становить 118 387,73 грн, з яких 98 652,13 грн – тіло кредиту, 16 738,84 грн – проценти за кредитом, 1 934,13 грн. – овердрафт.
Факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів підтверджено випискою по рахунку за період з 26.09.2018 по 08.04.2024, з якої встановлено, що після отримання кредитної картки ОСОБА_1 активно використовувала її, зокрема оплачувала придбані товари та послуги кредитними коштами, знімала готівку у банкоматах, здійснювала грошові перекази, періодично погашала кредит та сплачував відсотки за кредитом.
Доводи представника відповідача, що долучена виписка з карткового рахунку не є достатнім доказом заявлених у справі вимог є безпідставними, оскільки вказана виписка та доданий до неї розрахунок заборгованості об`єктивно підтверджують рух коштів на картковому рахунку позичальника та наявність часткових погашень заборгованості.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц. Банківська виписка з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджує рух коштів на конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності договірних відносин між сторонами спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, стороною відповідача суду надано не було.
Позивачем до позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 .
Стаття 8 Закон України “Про споживче кредитування” передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідач свого розрахунку заборгованості суду не надала.
Клопотання про призначення експертизи в справі не заявлялось.
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення заборгованості і рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.
Апеляційним судом встановлено, що між АТ “Альфа-Банк” і ОСОБА_1 погоджено умови кредиту – відповідач підписала оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії 26.09.2018 і цього ж числа АТ “Альфа-Банк” була прийнята ця пропозиція, про що свідчить підписання акцепту; відповідач отримувала кошти від банку, користувалась ними і не ставила питання щодо їх недійсності.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Згідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем надані копії договору про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, акту приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 про надання адвокатом послуг в розмірі 9 200,00 грн, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжної інструкції № 2734 від 10.06.2025 про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн.
В цій справі звернення позивача з позовом до суду відбулося в січні 2026 року, рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі ухвалено 06 березня 2026 року, а тому судом апеляційної інстанції не встановлено пов`язаності акту приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 про надання адвокатом послуг в розмірі 9 200,00 грн, платіжної інструкції № 2734 від 10.06.2025 про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн з цією справою.
Платіжна інструкція № 2734 від 10.06.2025 на суму 9200,00 грн не містить в собі жодного запису у призначенні платежу, що кошти були сплачені за надання правничої допомоги саме у справі за позовом до ОСОБА_1 .
Відповідно до судових рішень, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень України у справах за участю ТзОВ "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс", позивачем на підтвердження оплати послуг адвоката надавалась ця ж сама платіжна інструкція № 2734 від 10.06.2025 на суму 9200,00 грн (справи № 940/493/26, № 949/2575/25, № 485/2272/25).
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції відмовляє позивачу в стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн, оскільки такі витрати не підтверджені.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Ліпкевичем Іваном Володимировичем, задовольнити частково. 
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2026 року в цій справі в частині стягнення з відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення – в стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 травня 2026 року.

Головуючий - суддя 
Судді