УХВАЛА

21 травня 2026 року
м. Київ

справа № 636/1476/25

провадження № 61-6308ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Баранов Дмитро Миколайович, на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у справі за скаргою 
ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Геннадія Вікторовича, стягувач Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Обґрунтовуючи свою заяву зазначала, що постанова про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 не відповідає вимогам закону у зв`язку із відсутністю у неї заборгованості перед Акціонерним товариством «Сенс Банк»

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Г. В., стягувач - акціонерне товариство «Сенс Банк» задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Г. В. про відкриття виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1 від 13 лютого 2025 року.
Поновлено порушені права ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Г. В. припинити усі виконавчі дії у ВП НОМЕР_2.

Постановою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задоволено частково.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Г. В., стягувач Акціонерне товариство «Сенс Банк» залишено без задоволення.
Вирішено питання стягнення судового збору.

У травні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Баранов Д. М., на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року. 

У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року та залишити в силі ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року. 

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції помилково відмовив у задоволенні скарги, адже відповідно до наданих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків у другому кварталі 2019 року ОСОБА_1 було нараховано 232 148,62 грн та 519 138,97 грн у рахунок прощення боргу, тому доводи банку про те, що це було викликано реєстрацією права власності не відповідають дійсності. Апеляційний суд також лишив поза увагою факт стягнення у іншому виконавчому провадженні грошового боргу, визначеного у виконавчому документі у справі. Виконавчий напис та виконавчий лист видані на виконання стягнення за одним кредитним договором, тому сума кредитної заборгованості станом на 14 жовтня 2014 року примусово стягується двічі. Зазначає також про порушення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною третьою статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина 2 статті 451 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2020 року Чугуївським міським судом Харківської області було видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого зазначено 28 жовтня 2023 року.

Постановою приватного виконавця Родіна Г. В. від 13 лютого 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 636/4484/14-ц, виданого 30 грудня 2020 року Чугуївським міським судом Харківської області, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 806/1-27/1-3/8-070 від 01 жовтня 
2008 року у розмірі 197 456,20 грн; накладено арешт на кошти боржника та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 19745,62 грн; визначено розмір мінімальних витрат у виконавчому проваджені - 569 грн.

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 у другому кварталі 2019 року було нараховано дохід за ознакою «Додаткове благо» на суму 232 148,62 грн та 519 138,97 грн - дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) за його самостійним рішенням.

Відповідно до довідки АТ «Сенс Банк» від 17 січня 2023 року ОСОБА_1 станом на 17 січня 2022 року та 09 липня 2024 року заборгованості перед АТ «Сенс Банк» за укладеними договорами/рахунками не має, зазначено, що вказана інформація не свідчить про закриття всіх рахунків/договорів, відкритих в АТ «Сенс Банк».

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 31 січня 
2024 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. від 12 вересня 2018 року № б/н про звернення стягнення на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки за іпотечним договором № 806/2-27/1-3/8-04 від 01 жовтня 2008 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,2 кв. м. 
Скасовано державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Поновлено реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Листом Національного Банку України від 24 липня 2025 року повідомлено, що у зв`язку з задоволенням вимог Іпотекодержателя відповідно до порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на дату державної реєстрації Банком права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 прощенно (анульовано) залишок заборгованості за Договором.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки оскаржуваною боржницею постановою приватного виконавця було незаконно відкрито повторне стягнення заборгованості за договором про надання кредитних послуг №806/1-27/1-3/8-070 від 01 жовтня 2008 року, а подвійне стягнення є незаконним, скаргу задовольнив. Скасовуючи постанову приватного виконавця суд також вказав, що первісним кредитором АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є стягувач, було прощено борг у другому кварталі 2019 року, тобто ще до винесення судового рішення 28 жовтня 2020 року у справі 636/4484/14-ц, що має наслідком відсутність спору.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд зазначив, що матеріали справи не містять даних щодо визнання виконавчого листа від 30 грудня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, зокрема постанова Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, на підставі якої видано виконавчий лист у касаційному порядку не скасована, як і не встановлено, що зобов`язання за кредитним договором від 01 жовтня 2008 року № 806/1-27/1-3/8-070 припинені.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги на рішення приватного виконавця.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду. 

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі в тому числі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки під час судового розгляду не було встановлено факту відсутності зобов`язань між боржником та стягувачем, суд апеляційної інстанції правомірно констатував відсутність підстав для визнання рішення про відкриття виконавчого провадження протиправним. Верховний Суд погоджується із висновком про те, що у виконавця були відсутні законні підстави для застосування наслідків, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», адже він отримав від стягувача чинний виконавчий документ, який у встановленому порядку не визнавався таким, що не підлягає виконанню, тому мав розпочати примусове виконання.

За статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України 
від 15 березня 2022 року №2129-ІХ на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Верховний Суд у своїй постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 зазначив, що «на момент ухвалення Верховним Судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування». У постанові також зазначено, що згадані у Законі України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» норми права (стаття 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Спеціальний закон стосується зупинення процедури виконання судових рішень на період дії воєнного, надзвичайного стану, тому некоректно тлумачити його приписи як такі, що стосуються заборони щодо звернення стягнення, оскільки за наявності відповідних підстав та за умови припинення воєнного стану процедуру виконання буде відновлено. Доводи заявника щодо можливості відкрити виконавче провадження лише з дня припинення або скасування воєнного стану не мають сенсу, оскільки відомостей щодо погашення заборгованості судами не встановлено.

Отже, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга 
є необґрунтованою.

Керуючись частинами третьою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Баранов Дмитро Миколайович, на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Родіна Геннадія Вікторовича, стягувач Акціонерне товариство «Сенс Банк» відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник