Справа № 560/5929/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

12 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на час звільнення з військової служби 16.12.2019 позивачеві не було нараховано та виплачено належне йому грошове забезпечення.
Зазначає, остаточний розрахунок з виплати вказаного грошового забезпечення (індексації) відповідач здійснив 27.03.2026 в сумі 86720,73 грн, на виконання судового рішення.
На думку позивача, оскільки відповідач не виплатив йому при звільненні належне грошове забезпечення, виникають наслідки для застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), яка регулює виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що рішенням від 14.04.2025 у справі № 560/19339/24 позов ОСОБА_1 – задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 112624,33 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. 
На виконання вищевказаного рішення 27.05.2025 ОСОБА_1 на особистий картковий рахунок здійснено нарахування, яке з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів склало 86 720,73 грн.
Відтак, зазначає про безпідставність позовних вимог, заявлених позивачем.
Дослідивши наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням від 21.11.2024 у справі №560/7310/24 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 Військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 19.06.2012 по 31.12.2015 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
16.12.2024 відповідач виплатив грошове забезпечення в розмірі 39005,89 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 16.12.2019 по 17.12.2024, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 по справі №560/19339/24 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.12.2019 по 19.01.2023.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 112624,33 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
На виконання вищевказаного рішення 27.03.2026 ОСОБА_1 на особистий картковий рахунок здійснено нарахування, яке з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів склало 86 720,73 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону № 2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Суд звертає увагу, що рішенням від 14.04.2025 у справі № 560/19339/24 позов ОСОБА_1 – задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 112624,33 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. 
На виконання вищевказаного рішення 27.05.2025 ОСОБА_1 на особистий картковий рахунок здійснено нарахування, яке з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів склало 86 720,73 грн. 
Однак у новому провадженні, справа № 560/5929/26, ОСОБА_1 висуває аналогічні вимоги з тих же самих підстав та до того самого відповідача, що свідчить про повну ідентичність предмета спору та юридичних підстав звернення до суду.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин. 
Відповідно до ст. 7 КАС України Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. 
Як вже зазначалось вище, за змістом статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Отже, нормами статей 116 та 117 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Такий повний розрахунок Відповідачем здійснено 27.05.2025 шляхом виконання вищевказаного рішення Хмельницького окружного адміністративного суду щодо стягнення середнього заробітку за період з 17.12.2019 по 19.01.2023 та здійсненням платежу на картковий рахунок ОСОБА_1 у сумі 86 720,73 грн. 
Таким чином, з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, (з 17.12.2019 по 19.01.2023) в розмірі 86 720,73 грн.
Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 – відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_2 Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		О.П. Шевчук