КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/10583/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Посольства України в Королівстві Нідерланди, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Міністерство закордонних справ України про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Посольства України в Королівстві Нідерланди, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Міністерство закордонних справ України, в якому просить суд:
визнати протиправними дії Посольства України в Королівстві Нідерланди щодо відмови викладеної у листах Nє 61219/17-500-043 від 29.11.2023 р. та Nє 61219/17-500-20240129 від 29.01.2024 р., у державній реєстрації народження щодо малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
зобов`язати Посольство України в Королівстві Нідерланди зареєструвати народження малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженця міста Одеса, Україна у порядку ст. 133 СК України; інформація про народження: « 1 дитина у пологах», «живонароджена», « 1 за рахунком дитина», «Медичне свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 27 травня 2021 р.»; інформація про мати: " ОСОБА_2 ", " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", "Сирійська Арабська Республіка", "Королівство Нідерландів, м. Харсками, Otterloseweg 5D 6732 BR (Оттерлосевег 5Д 6732 БР)"; інформація про батька: " ОСОБА_3 " " ІНФОРМАЦІЯ_3 "., "Сирійська Арабська Республіка", "Королівство Нідерландів, м. Харскамп, Otterloseweg SD, 6732 BR (Оттерлосевег 5Д 6732 БР)"; підстава запису відомостей про батька: державна реєстрація шлюбу (м. Хама, обл. Хама, Сирійська Арабська Республіка, шлюб укладено 01.01.2017 р., актовий запис про шлюб Nє1033) та видати ОСОБА_3 свідоцтво про народження.
Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги тим, що 24.11.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Посольства України в Королівстві Нідерланди із заявою про державну реєстрацію народження дитини — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пропуском строку. Позивач зазначає, що у відповідь на вказану заяву Посольством України в Королівстві Нідерланди листом від 29.11.2023 № 61219/17-500-043 фактично відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини та повідомлено про необхідність здійснення такої реєстрації у відділах державної реєстрації актів цивільного стану на території України. У подальшому, 25.01.2024 представником позивача подано до відповідача заяву з проханням продовжити розгляд заяви від 24.11.2023 та за результатами її розгляду видати відповідне свідоцтво про народження встановленого зразка. Листом від 29.01.2024 № 61219/17-500-20240129 Посольство України в Королівстві Нідерланди повідомило, що дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану лише щодо громадян України. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки, на його переконання, відмова у проведенні державної реєстрації народження дитини порушує права дитини на ім`я, державну реєстрацію народження, встановлення походження, правовий статус, громадянство та належний захист з боку держави. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він згідно з рішенням Державної міграційної служби України від 15.03.2013 № 153-13 визнаний особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, та документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту СР 000331. У зв`язку з цим позивач вказує, що відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особи, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, користуються тими самими правами і свободами, а також мають такі самі обов`язки, як і громадяни України, крім випадків, установлених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України. З огляду на зазначене позивач вважає, що він має таке саме право на державну реєстрацію народження своєї дитини, як і громадянин України, а тому відповідач безпідставно звузив обсяг його прав лише з мотивів відсутності у нього громадянства України. Також позивач зазначає, що дитина народилася на території України, однак її народження досі не зареєстроване, що, на його думку, створює для дитини стан правової невизначеності та унеможливлює подальше оформлення документів, у тому числі документів, пов`язаних із набуттям громадянства України. Позивач посилається на положення Конвенції про права дитини, Конвенції про скорочення безгромадянства, Закону України «Про охорону дитинства» та Сімейного кодексу України, наголошуючи, що дитина має бути зареєстрована одразу після народження, має право на ім`я, громадянство, збереження індивідуальності та сімейних зв`язків. Крім того, позивач вказує, що після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України він разом із сім`єю виїхав до Королівства Нідерланди, а тому не має фактичної можливості повернутися до України для здійснення реєстрації народження дитини. При цьому, з огляду на наданий йому Україною додатковий захист, позивач вважає неможливим і звернення до органів Сирійської Арабської Республіки, оскільки таке звернення може бути розцінене як добровільне користування захистом країни громадянської належності. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати протиправними дії Посольства України в Королівстві Нідерланди щодо відмови у державній реєстрації народження малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладеної у листах від 29.11.2023 № 61219/17-500-043 та від 29.01.2024 № 61219/17-500-20240129, а також зобов`язати Посольство України в Королівстві Нідерланди зареєструвати народження дитини та видати відповідне свідоцтво про народження.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/10583/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
На виконання ухвали суду позивачем усунуто недоліки позовної заяви шляхом надання суду документу (оригіналу або який прирівнюється до оригіналу), що підтверджує сплату судового збору.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/10583/25 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи містяться:
-відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що Посольство України в Королівстві Нідерланди діяло виключно в межах повноважень, визначених Конституцією та законами України. Відповідач наголошує, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Консульського статуту України, Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні та Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України дипломатичні представництва та консульські установи України проводять державну реєстрацію актів цивільного стану саме щодо громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном. Відповідач зазначає, що ані позивач, ані його дружина громадянами України не є. Позивач документований посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту, у якому в графі «громадянство» зазначено: Сирійська Арабська Республіка. При цьому посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, не є документом, що підтверджує громадянство України. На думку відповідача, надання особі додаткового захисту в Україні не змінює її громадянсько-правового статусу як іноземця або особи без громадянства та не прирівнює таку особу до громадянина України для цілей реалізації консульських процедур, які законом прямо пов`язані з громадянством України. Відповідач також звертає увагу на те, що право позивача на державну реєстрацію народження дитини в Україні не заперечується, однак чинне законодавство України не містить положень, які б дозволяли особам, яким надано додатковий захист, здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану через закордонні дипломатичні установи України нарівні з громадянами України. Крім того, відповідач зазначає, що чинне законодавство передбачає альтернативні способи державної реєстрації народження дитини у разі, якщо батьки з певних причин не можуть самостійно зареєструвати народження дитини. Зокрема, така реєстрація може бути проведена за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач не погоджується з доводами відповідача та зазначає, що позиція МЗС і Посольства фактично зводиться до формального тлумачення норм законодавства без урахування особливого статусу позивача як особи, якій Україною надано додатковий захист, а також без урахування найкращих інтересів дитини. Позивач наголошує, що особи, яким надано додатковий захист в Україні, користуються тими самими правами, що й громадяни України, а тому відмова Посольства у реєстрації народження дитини лише з підстав відсутності у батька громадянства України, на думку позивача, є дискримінаційною, непропорційною та такою, що не відповідає міжнародним зобов`язанням України. Позивач також зазначає, що запропонований відповідачем альтернативний порядок державної реєстрації народження дитини не є належним та ефективним у його ситуації, оскільки може призвести до неповного або некоректного відображення відомостей про батьків дитини, зокрема про батька, та не забезпечить належного встановлення сімейного зв`язку дитини з обома батьками. Позивач вважає, що застосування альтернативної процедури у його випадку порушує права батьків і дитини, суперечить принципу правової визначеності, справедливості, недискримінації та найкращого забезпечення інтересів дитини.
-заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач повторно наголошує, що статус особи, яка потребує додаткового захисту, не є тотожним громадянству України. Відповідач зазначає, що особа, якій надано додатковий захист, насамперед залишається іноземцем або особою без громадянства, а обсяг її прав визначається спеціальним законом з урахуванням винятків, прямо встановлених Конституцією, законами України та міжнародними договорами. Відповідач зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є тим спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, та саме цей Закон визначає коло органів, уповноважених проводити державну реєстрацію актів цивільного стану, а також межі повноважень дипломатичних представництв і консульських установ України. Відповідач посилається на те, що дипломатичні представництва і консульські установи України проводять державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном. Отже, на думку відповідача, відсутність у позивача та його дружини громадянства України виключає можливість проведення Посольством України в Королівстві Нідерланди державної реєстрації народження їхньої дитини. Відповідач також наголошує, що чинне законодавство України передбачає можливість державної реєстрації народження дитини за заявою інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, якщо батьки не можуть самостійно зареєструвати народження дитини. Відтак, на думку відповідача, позивач не позбавлений можливості реалізувати право на державну реєстрацію народження дитини, однак обраний ним спосіб, а саме через Посольство України за кордоном, не відповідає вимогам чинного законодавства.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
24.11.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , звернулися до Посольства України в Королівстві Нідерланди із заявою про державну реєстрацію народження дитини — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пропуском строку.
У подальшому представником позивачів Соколовим Дмитром Сергійовичем 10.01.2024 направлено адвокатський запит до Посольства України в Королівстві Нідерланди щодо стану розгляду заяви.
Листом від 10.01.2024 № 61219/17-500-20240110 відповідач повідомив, що відповідь заявникам на заяву була надіслана 27.11.2023, та надав копію відповідної відповіді і докази її направлення.
Зі змісту листа Посольства України в Королівстві Нідерланди від 29.11.2023 № 61219/17-500-043 вбачається, що відповідач, пославшись на норми законодавства України щодо порядку державної реєстрації народження дитини у відділах державної реєстрації актів цивільного стану на території України повідомив заявників про неможливість проведення такої реєстрації Посольством України в Королівстві Нідерланди.
25.01.2024 представником позивачів повторно подано до Посольства України в Королівстві Нідерланди заяву з проханням продовжити розгляд заяви від 24.11.2023 та за результатами її розгляду видати свідоцтво про народження встановленого зразка.
Листом від 29.01.2024 № 61219/17-500-20240129 Посольство України в Королівстві Нідерланди повідомило, що дипломатичні представництва та консульські установи України здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану лише щодо громадян України.
Також із матеріалів справи вбачається, що з метою сприяння державній реєстрації народження дитини представник позивачів звертався до Міністра юстиції України, Міністра закордонних справ України, Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав дитини, Радниці-уповноваженої Президента України з прав дитини та дитячої реабілітації.
Листом Міністерства закордонних справ України від 23.02.2024 № 71/36-091-25926 представника позивачів поінформовано щодо порядку державної реєстрації народження дитини у відділах державної реєстрації актів цивільного стану та звернуто увагу на те, що головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, є Міністерство юстиції України.
Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.03.2024 № 14938.4/С-6326.3/24/48.1 представника позивачів повідомлено про роз`яснення Державної міграційної служби України щодо підстав набуття громадянства України дитиною, яка народилася в Україні від батьків — громадян Сирії, та зазначено про відсутність підстав для вжиття додаткових заходів реагування.
Листом Міністерства юстиції України від 01.05.2024 № 66190/61972-33-24/19.3.2 представника позивачів повідомлено, що за результатами проведеної перевірки від Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради отримано підтвердження видачі Комунальним некомерційним підприємством «Пологовий будинок № 2» Одеської міської ради медичного свідоцтва про народження № 387 від 27.05.2021 про народження дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_2 .
Вважаючи протиправними дії Посольства України в Королівстві Нідерланди щодо відмови у проведенні державної реєстрації народження дитини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведене конституційне положення має фундаментальне значення для вирішення цього спору, оскільки предметом судового контролю у цій справі є не загальне питання доцільності державної реєстрації народження дитини, а питання наявності або відсутності у конкретного суб`єкта владних повноважень (Посольства України в Королівстві Нідерланди) визначених законом повноважень на вчинення дії, якої вимагає позивач.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті або вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; пропорційно; з дотриманням принципу рівності перед законом; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.
Відтак суд у цій справі має перевірити, чи була у Посольства України в Королівстві Нідерланди законна можливість провести державну реєстрацію народження дитини позивача та видати відповідне свідоцтво про народження за обставин, коли батьки дитини не є громадянами України, а позивач має статус особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням змін до актових записів цивільного стану, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» систему органів державної реєстрації актів цивільного стану складають центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану; виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.
Цією ж статтею передбачено, що державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України.
Абзацом першим частини третьої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що дипломатичні представництва і консульські установи України проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті щодо громадян України, приймають і розглядають заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання.
Частиною шостою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що особливості проведення державної реєстрації актів цивільного стану дипломатичними представництвами і консульськими установами України визначаються Консульським статутом України та інструкцією про державну реєстрацію актів цивільного стану, яка затверджується центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері зовнішніх зносин України за погодженням із Міністерством юстиції України.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
Частиною другою статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. У разі смерті батьків або якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.
Частиною третьою статті 13 цього Закону передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою — не пізніше трьох днів.
Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, що підтверджують факт народження.
Отже, Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» розрізняє загальну процедуру державної реєстрації народження дитини на території України та спеціальну процедуру державної реєстрації актів цивільного стану дипломатичними представництвами і консульськими установами України за кордоном. При цьому остання процедура прямо пов`язана законодавцем із громадянством України.
Відповідно до статті 1 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.1994 № 127/94, консульські установи України захищають за кордоном права та інтереси України, юридичних осіб і громадян України.
Статтею 33 Консульського статуту України передбачено, що консул відповідно до законодавства України реєструє акти громадянського стану громадян України.
Статтею 35 Консульського статуту України визначено, що положення про порядок реєстрації консулом актів громадянського стану затверджується Міністерством юстиції України і Міністерством закордонних справ України.
На виконання зазначених положень наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 23.05.2001 № 32/5/101, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.06.2001 за № 473/5664, затверджено Інструкцію про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України.
Відповідно до пункту 1.1 цієї Інструкції вона визначає порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України.
Пунктом 1.2 Інструкції передбачено, що консульська посадова особа провадить реєстрацію народження з одночасним визначенням походження дитини, смерті, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені громадян України.
Пунктом 1.3 Інструкції встановлено, що консул приймає та розглядає заяви громадян України, які проживають у його консульському окрузі та зареєстрували акти цивільного стану в органах реєстрації актів цивільного стану України, про внесення змін, доповнень та виправлень у записи актів цивільного стану, а також про поновлення втрачених записів актів цивільного стану.
Водночас пунктом 1.4 Інструкції передбачено, що при реєстрації актів цивільного стану консул керується Конституцією України, Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про органи реєстрації актів громадянського стану», Консульським статутом України, іншими актами законодавства України, які регулюють шлюбно-сімейні відносини, а також нормами міжнародних договорів та угод, учасниками яких є Україна та держава перебування.
Разом з тим наведене положення пункту 1.4 Інструкції визначає джерела права, якими керується консул при здійсненні реєстраційних дій, однак не розширює визначене законом коло осіб, щодо яких дипломатичні представництва та консульські установи України уповноважені проводити державну реєстрацію актів цивільного стану.
Крім того, Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, також передбачають, що державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва та консульські установи України.
Отже, системний аналіз Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Консульського статуту України, Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні та Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України свідчить про те, що повноваження дипломатичних представництв і консульських установ України щодо державної реєстрації актів цивільного стану за кордоном стосуються громадян України.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.
Посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, до переліку документів, що підтверджують громадянство України, не належить.
Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення такого статусу, а також встановлює правовий статус біженців та осіб, які потребують додаткового захисту.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 цього Закону додатковий захист — це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок визначених законом обставин.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 1 Закону особа, яка потребує додаткового захисту, — це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Пунктом 16 частини першої статті 1 Закону передбачено, що посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, є паспортним документом, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Частиною першою статті 14 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особи, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, користуються тими самими правами і свободами, а також мають такі самі обов`язки, як і громадяни України, крім випадків, установлених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
З аналізу наведеної норми вбачається, що особи, які потребують додаткового захисту, дійсно користуються широким обсягом прав і свобод нарівні з громадянами України. Водночас така рівність не є абсолютною та прямо обмежена випадками, установленими Конституцією, законами України та міжнародними договорами.
Сам факт надання особі додаткового захисту в Україні не змінює її громадянства та не надає їй статусу громадянина України. Відповідно, така особа не може ототожнюватися з громадянином України у тих правовідносинах, де закон прямо пов`язує виникнення певного права або застосування певної адміністративної процедури саме з належністю особи до громадянства України.
Суд також враховує положення Конвенції про права дитини, відповідно до яких держави-учасниці поважають і забезпечують права кожної дитини без дискримінації, а в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім`я та набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Статтею 8 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина з моменту народження має право на ім`я та громадянство.
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.
Статтею 144 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження дитини реєстрація провадиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває.
Отже, національне та міжнародне законодавство дійсно гарантує дитині право на державну реєстрацію народження, ім`я, визначення походження та правовий зв`язок із батьками. Водночас реалізація цих прав здійснюється в порядку, визначеному законом.
Переходячи до оцінки доводів сторін, суд зазначає таке.
Суд приймає доводи позивача в тій частині, що дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на державну реєстрацію народження, ім`я, визначення походження, збереження сімейних зв`язків та належний правовий статус.
Суд також погоджується з тим, що тривала відсутність державної реєстрації народження дитини може негативно впливати на реалізацію її прав та створювати правову невизначеність для дитини і її батьків.
Разом з тим предметом розгляду в цій адміністративній справі є не встановлення самого факту народження дитини та не вирішення питання громадянства дитини, а перевірка правомірності дій Посольства України в Королівстві Нідерланди щодо відмови у проведенні державної реєстрації народження дитини саме через дипломатичну установу України за кордоном.
У цьому контексті суд виходить з того, що адміністративний суд не може підміняти собою законодавця та розширювати компетенцію суб`єкта владних повноважень поза межами, прямо визначеними законом.
Законодавець передбачив спеціальне правило, відповідно до якого дипломатичні представництва та консульські установи України проводять державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном.
Аналогічний підхід закріплений у Консульському статуті України, Правилах державної реєстрації актів цивільного стану в Україні та Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України.
Тобто законодавство України не містить норми, яка б уповноважувала дипломатичні представництва або консульські установи України здійснювати державну реєстрацію народження дитини іноземців або осіб, які потребують додаткового захисту в Україні, за межами України, якщо такі особи не є громадянами України.
Посилання позивача на частину першу статті 14 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» суд оцінює критично в тій частині, у якій позивач фактично ототожнює статус особи, яка потребує додаткового захисту, зі статусом громадянина України.
Зазначена норма справді передбачає, що особи, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, користуються тими самими правами і свободами, що й громадяни України. Однак сама ця норма містить застереження: крім випадків, установлених Конституцією, законами України та міжнародними договорами України.
У спірних правовідносинах таким спеціальним законом є Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», який прямо визначає, що дипломатичні представництва та консульські установи України проводять державну реєстрацію актів цивільного стану щодо громадян України.
Отже, право особи, яка потребує додаткового захисту, на державну реєстрацію народження дитини не заперечується, однак порядок реалізації цього права визначається спеціальним законодавством про державну реєстрацію актів цивільного стану. Саме це законодавство не надає Посольству України в Королівстві Нідерланди повноважень провести реєстрацію народження дитини позивача за відсутності у батьків громадянства України.
Суд відхиляє доводи позивача про дискримінаційний характер дій відповідача, оскільки відмінність у правовому регулюванні зумовлена не свавільним ставленням відповідача до позивача чи дитини, а прямим приписом закону щодо меж консульських повноважень дипломатичних представництв і консульських установ України.
Відповідач не заперечував права дитини на державну реєстрацію народження як такого, не ставив під сумнів факт народження дитини та не відмовляв у визнанні значення такого факту для правового статусу дитини. Відповідач лише повідомив про відсутність у Посольства України в Королівстві Нідерланди повноважень здійснити таку реєстрацію щодо осіб, які не є громадянами України.
Така позиція відповідача відповідає принципу законності, оскільки суб`єкт владних повноважень не може діяти поза межами компетенції навіть тоді, коли заявлена особою мета є соціально значущою та пов`язана із захистом прав дитини.
Суд також відхиляє доводи позивача про те, що відмова Посольства порушує принцип найкращих інтересів дитини.
Найкращі інтереси дитини є першочерговим критерієм у всіх діях щодо дітей, однак цей принцип не може тлумачитися як такий, що дозволяє органу державної влади вчиняти дії без законних повноважень або всупереч прямо визначеній законом процедурі.
Забезпечення найкращих інтересів дитини має здійснюватися у спосіб, сумісний із принципом верховенства права та правової визначеності. Інакше кажучи, захист прав дитини не може досягатися шляхом створення органом державної влади нової адміністративної процедури, не передбаченої законом.
У цій справі суд не встановив, що держава Україна взагалі позбавила дитину можливості зареєструвати народження. Навпаки, Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає загальний порядок державної реєстрації народження дитини, а також альтернативний механізм у разі, якщо батьки з інших причин не можуть самостійно зареєструвати народження дитини, — за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я.
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що такий альтернативний механізм, на його думку, є менш зручним, складним або таким, що не повною мірою відповідає його очікуванням щодо способу реєстрації відомостей про батьків. Однак такі доводи не свідчать про протиправність дій Посольства України в Королівстві Нідерланди.
Наявність у позивача практичних труднощів, пов`язаних із перебуванням за межами України, воєнним станом, неможливістю повернення до України або небажанням звертатися до органів країни громадянської належності, не створює для Посольства України повноважень, яких воно не має відповідно до закону.
Суд також зазначає, що посилання позивача на Конвенцію про скорочення безгромадянства та положення Закону України «Про громадянство України» не змінюють правової оцінки спірних дій відповідача.
Питання набуття дитиною громадянства України та питання державної реєстрації народження дитини є пов`язаними, однак не тотожними. Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» прямо не поширюється на порядок проведення реєстрації громадянства України, а Посольство України в Королівстві Нідерланди у межах цього спору не вирішувало питання набуття дитиною громадянства України.
Оскаржувані дії відповідача стосуються виключно питання можливості проведення державної реєстрації народження дитини дипломатичною установою України за кордоном. Саме тому доводи про майбутню можливість або неможливість оформлення громадянства дитини не можуть бути самостійною підставою для покладення на відповідача обов`язку вчинити дії, які не належать до його компетенції.
Суд також не приймає доводи позивача про те, що пункт 1.4 Інструкції про порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України дозволяє консулу застосовувати міжнародні договори таким чином, щоб провести державну реєстрацію народження дитини позивача.
Пункт 1.4 Інструкції визначає нормативні акти, якими консул керується під час здійснення реєстрації актів цивільного стану. Водночас він не змінює та не розширює коло осіб, щодо яких консул уповноважений проводити державну реєстрацію актів цивільного стану. Таке коло визначене пунктом 1.2 Інструкції, статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та статтею 33 Консульського статуту України.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, підтверджує факт надання особі відповідного захисту в Україні, однак не підтверджує громадянство України. Відтак наявність у позивача такого посвідчення не є юридичною підставою для застосування до нього консульської процедури державної реєстрації актів цивільного стану, передбаченої для громадян України.
Суд також враховує, що Посольство України в Королівстві Нідерланди у відповідях від 29.11.2023 № 61219/17-500-043 та від 29.01.2024 № 61219/17-500-20240129 не залишило звернення позивача без розгляду, а надало відповіді з посиланням на порядок державної реєстрації народження дитини відповідно до законодавства України. Отже, поведінка відповідача не свідчить про ігнорування звернень позивача або недобросовісність при їх розгляді.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Оскільки законодавство України не наділяє Посольство України в Королівстві Нідерланди повноваженнями щодо проведення державної реєстрації народження дитини іноземців або осіб, яким надано додатковий захист в Україні, за відсутності у них громадянства України, підстави для визнання дій відповідача протиправними відсутні.
Резюмуючи викладене, суд зазначає, що право дитини на державну реєстрацію народження, ім`я, походження, сімейні зв`язки та належний правовий статус не ставиться судом під сумнів. Разом з тим реалізація такого права має відбуватися у порядку, встановленому законом, а суд не може покласти на суб`єкта владних повноважень обов`язок вчинити дії, які законом до його компетенції не віднесені.
Відмова у задоволенні цього позову не означає заперечення права дитини на реєстрацію народження та не позбавляє позивача можливості ініціювати державну реєстрацію народження дитини в іншому передбаченому законом порядку. Така відмова зумовлена виключно тим, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме зобов`язання Посольства України в Королівстві Нідерланди зареєструвати народження дитини та видати свідоцтво про народження, не відповідає визначеним законом повноваженням відповідача.
З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправними дій Посольства України в Королівстві Нідерланди щодо відмови у державній реєстрації народження малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладеної у листах від 29.11.2023 № 61219/17-500-043 та від 29.01.2024 № 61219/17-500-20240129, а також похідна вимога про зобов`язання Посольства України в Королівстві Нідерланди зареєструвати народження дитини та видати свідоцтво про народження, задоволенню не підлягають.
Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Посольства України в Королівстві Нідерланди, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Міністерство закордонних справ України про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їх посадових та службових осіб,– відмовити.
Питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.