УКРАЇНА
 
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/1037/16-ц 
Провадження № 2-п/361/62/25 
27.05.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року        м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
судді Червонописького В.С., 
за участю секретарів судового засідання Тихоненко І.В., Телепи В.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:
ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позивач у позовній заяві зазначав, що відповідно до укладеного договору № 626-014/07Р від 04 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 остання отримала кредит в розмірі 85 000 доларів США зі сплатою 11,3 % річних.
Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 308,00 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця.
Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Станом на 06 липня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 95468,90 доларів США, яка складається із наступного: 72424,67 доларів США - заборгованість за кредитом, 12596,46 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8157,64 доларів США - заборгованість з пені за користування кредитом 2290,13 доларів США - неустойка (пеня) за процентами.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 85021,13 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 29994,53 гривень.
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2016 року по справі № 361/1037/16-ц позовну заяву ПАТ КБ “Правекс Банк” до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено.
07 листопада 2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2026 заочне рішення за позовом ПАТ КБ “Правекс Банк” до ОСОБА_1 про стягнення боргу - скасовано. Призначено підготовчий розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2026 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.
ОСОБА_1 надіслала відзив на позовну заява, у якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача, обгрунтовуючи вказані вимоги наступним. Пунктом 1.2. договору встановлено, що кредит надається позичальникові строком з 04 жовтня 2007 року до 04 жовтня 2030 року з сплатою 11,3% річних. Згідно пункту 4.4. договору, сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або зі сплатою відсотків за користування кредитом, договір припиняється достроково. 
Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника. Позивач не надав належних та допустимих доказів направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, отримання такої відповідачем, дотримання порядку дострокового припинення договору, передбаченого договором та законом. Оскільки належної вимоги про дострокове повернення кредиту не було вручено відповідачу, то строк виконання за основним зобов`язанням не змінено. В такому разі до моменту належного повідомлення діє первісний графік платежів. Отже, позов про стягнення всієї суми кредиту є передчасним. Наданий розрахунок позивачем, є одностороннім бухгалтерським документом та не може вважатися належним доказом без первинних документів. Тим більше цей розрахунок наданий в неналежно засвідченій копії, без детального розрахунку із зазначенням періодів нарахування, обґрунтування застосованої процентної ставки, підтвердження врахування здійснених платежів. Щодо розрахунку процентів поданого позивачем, то він різниться із платіжними квитанціями, які подані відповідачем. Отже нарахування процентів визначено неправильно, оскільки зобов`язання було частково виконане, також не враховані платежі згідно квитанцій. 
Від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, покласти на відповідача судові витрати. Вказав, що за цим договором АТ «Правекс Банк» зобов`язався надати Відповідачу грошові кошти у розмірі 85000 доларів США. В свою чергу, Відповідач зобов`язався до 04 жовтня 2030 року повернути кредит рівними частинами в сумі 308,00 доларів США щомісяця, зі сплатою відсотків за користування ним у розрахунку розмірі 11,3% річних. 04 жовтня 2007 року АТ «Правекс Банк» перерахував Відповідачу грошові кошти у розмірі 85000 доларів США. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у АТ «Правекс Банк» виникло право вимагати від відповідача дострокового повернення боргу за кредитним договором у розмірі 85021 доларів США 13 центів, що складається з заборгованості за кредитом 72424 доларів США 67 центів, заборгованості по процентам 12596 доларів США 46 центів, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості станом на 06.07.2015. Відповідач та АТ «Правекс Банк» досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, відповідач при підписанні кредитного договору погодився з його умовами, не заперечував проти надання кредиту, сплати процентів та інших платежів. 
Виходячи з аналізу зазначених умов кредитного договору, а також враховуючи положення ЦК України, що передбачають припинення зобов`язання правилом зобов`язання припиняється виконанням. Проте, в даному випадку зобов`язання за кредитним договором є невиконаним, оскільки існує заборгованість і сплати тіла кредиту та процентів за користування грошовими коштами. Таким чином, у даному випадку має місце порушення зобов`язання з боку Відповідача. Отже, зазначена умова кредитного договору (п. 4.4) передбачає право АТ «Правекс Банк» на дострокове стягнення заборгованості за кредитним оговором, тобто до настання строку 04 жовтня 2030 року, у разі наявності рострочення з боку позичальника. Тобто вказана умова кредитного договору стосується зміни строку виконання основного зобов`язання. 
Крім того, зазначена умова договору взаємопов`язана з іншими умовами кредитного договору в підпунктах 6.1.7, 7.1.4, згідно з якими у разі виникнення подій, зазначених у підпунктах 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 цього договору, позичальник зобов`язується достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф, а Банк має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за рахунок переданого в іпотеку майна або звернути стягнення на грошові кошти та майно, що належать позичальнику. 
Отже, строк користування кредитом за пунктом 4.4 кредитного договору вважається припиненим, у випадку прострочення погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом та за наявності письмового повідомлення Банком позичальника про припинення такого строку. 
Отже, сторонами не було визначено умовами договору обов`язкого порядку вирішення питання щодо дострокового повернення суми кредиту в повному обсязі в досудовому порядку, а тому вважаємо, що банк правомірно скористався своїм правом стягнути виниклу заборгованість в судовому порядку відповідно до вимог ст.1050 ЦК України, тим паче, що п.4.4 кредитного договору не передбачено обов`язок банку щодо надіслання досудової вимоги про повернення кредиту в повному обсязі. На сьогоднішній день Відповідач не погасив заборгованість за кредитним договором та взагалі не здійснює часткових платежів за невиконаним зобов`язанням. Розрахунок заборгованості, доданий до матеріалів справи, відповідає вимогам закону та умовам укладеного договору. Отже, вважають доводи відповідача щодо передчасності позовних вимог необґрунтованими та такими що не відповідають нормам закону. 
У судове засідання представник позивача та відповідач не з з`явилися, у заявах до суду просили справу розглянути без їх участі.
Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до таких висновків. 
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 626-014/07Р від 04 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 остання отримала кредит в розмірі 85 000 доларів США зі сплатою 11,3 % річних.
Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 308,00 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця.
Згідно пункту 4.4. договору, сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або зі сплатою відсотків за користування кредитом, договір припиняється достроково. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника. 
Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором.
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Станом на 06 липня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 95468,90 доларів США, яка складається із наступного: 72424,67 доларів США - заборгованість за кредитом, 12596,46 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 8157,64 доларів США - заборгованість з пені за користування кредитом 2290,13 доларів США - неустойка (пеня) за процентами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (стаття 610 ЦК України).
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).
Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Такий же обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено і в статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, та статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц.
Позивач просить достроково стягнути з відповідача усю суму кредиту.
В підпункті 1-1 пункту 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», зазначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Пунктом 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Виходячи із змісту кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 № 626-014/07Р від 04 жовтня 2007 року, зазначений кредитний договір є споживчим кредитом.
З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що ОСОБА_1 допустила прострочення сплати заборгованості за наданим кредитом, тому у позивача виникло право на вимогу про дострокове повернення суми заборгованості відповідно до кредитного договору.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту.
Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Таким чином, для реалізації права на вимогу про дострокове повернення суми заборгованості в судовому порядку як умовами кредитного договору, так і частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування, передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за кредитним договором, відповідно до якого банк письмово повідомляє позичальника про дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що для дострокового стягнення в судовому порядку заборгованості за вказаним кредитним договором має передувати направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги, оскільки в кредитному договорі сторони передбачали, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
Враховуючи, що кредит надавався на споживчі цілі, строк його повернення не настав на час звернення з позовом до суду (дата повернення кредиту - 04 жовтня 2030 року), в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позичальником ОСОБА_1 досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача. 
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.4-5, 12-13, 133-141, 263-265, ЦПК України, суд, -

вирішив:
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя        В.Червонописький