Справа № 169/158/26
Провадження № 2/169/391/26

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року       селище Турійськ 

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого Тітівалова Р. К.,
з участю:
секретаря судового засідання Веремчук Л. Ю., 
позивачки ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
представниці третьої особи Ваврищук В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Турійська селищна рада, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

16 лютого 2026 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей.
Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 13 грудня 2022 року розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син – ОСОБА_3 . Вказуючи, що син проживає разом із нею, відповідач після розірвання шлюбу фактично не бачив сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не відвідує його, не займається його вихованням, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини.
У судовому засіданні позивачка позов підтримала із викладених у ньому підстав, просила його задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що від виконання своїх батьківських обов`язків не ухиляється, сплачує аліменти на його утримання, хоче спілкуватися з сином та займатися його вихованням, що й робив під час спільного проживання з позивачкою та дитиною. Просив у задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що служба у справах дітей Турійської селищної ради надала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та має бажання піклуватися про свого сина, однак через конфлікт із колишньою дружиною не може бачитися з ним.
Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Звертаючись до суду із позовом, позивачка, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками.
За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дитини.
Суд встановив, що сторони у справі з 26 липня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду Волинської області від 13 грудня 2022 року розірваний (а. с. 11-12). 
Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_3 (а. с. 9).
Син проживає разом із позивачкою фактично в місті Ковелі Волинської області, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8). 
На підставі рішення Турійського районного суду Волинської області від 13 грудня 2022 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на дитину в розмірі 4500 гривень щомісячно (а. с. 13-14).
Відповідач веде здоровий спосіб життя, працює, за місцем проживання характеризується виключно позитивно (а. с. 17).
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Так, відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Турійської селищної ради від 13 січня 2026 року № 7, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У вказаному висновку зазначено, що причиною недостатнього спілкування батька із сином є, зокрема, відносини між сторонами, які не можуть порозумітися та дійти згоди щодо способів прийняття участі у вихованні дитини. У зв`язку з цим орган опіки та піклування Турійської селищної ради надав рекомендації сторонам у реалізації їхніх прав щодо участі у вихованні дітей, та враховуючи зацікавленість батька у збереженні родинних відносин із сином, вважав, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 є недоцільним (а. с. 19-20). 
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Звертаючись із цим позовом до суду, позивачка посилалася на те, що відповідач з грудня 2022 року не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні та розвитку, що є наслідком його свідомої поведінки та підставою для позбавлення його батьківських прав. 
Проте, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачка суду не надала. 
Під час розгляду цієї справи ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо сина, стверджував, що сплачує аліменти та готовий брати участь у додаткових витратах, пов`язаних із хворобою сина, наголошував на тому, що бажає відновити нормальне спілкування із ним.
Більше того, відповідач покликався на те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, у зв`язку з чим він звернувся в орган опіки і піклування Ковельської міської ради із заявою про визначення порядку спілкування з дитиною.
Такі дії відповідача беззаперечно свідчать про його намір зберегти родинні відносини з дитиною.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. 
Таких обставин у цій справі суд не встановив.
Отже, задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не відповідає якнайкращим інтересам дитини, що спростовує доводи позивачки.
Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 443/643/21 (провадження № 61-12609св22), від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19).
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи те, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні сина, має намір на відновлення нормальних стосунків з ним, а позивачка не довела умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки, то суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав та необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.
Підстави для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивачки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України відсутні. 
На підставі викладеного, статей 7, 19, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України та керуючись статями 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Турійська селищна рада, про позбавлення батьківських прав відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і покласти на службу у справах дітей Турійської селищної ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа: Турійська селищна рада, адреса місця знаходження: майдан Центральний, 1, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область, код в ЄДРПОУ 04333052.
Представниця третьої особи: Ваврищук Вікторія Олександрівна, адреса місця знаходження: майдан Центральний, 1, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область.

Головуючий 

Повне рішення складене 30 квітня 2026 року.