УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9753/24 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О. С.
суддів Григорусь Н. Й., Талько О. Б.
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/9753/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики
за апеляційною скаргою адвоката Цюпик Ольги Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М.
установив:
В червні 2024 року ТОВ «Гелексі Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №01-05-23-01-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 01 травня 2023 року в сумі 332 745,68 грн та судові витрати. 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.05.2023 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №01-05-23-01-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та у подальшому додаткові угоди до нього, за якими відповідачу було надано позику в загальному розмірі 207 000,00 грн. Крім того, між сторонами 01.05.2023 було укладено договір застави транспортного засобу. Умови вказаних вище договорів позики та застави відповідач не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 332745,68 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 204 741,57 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 68 004,01 грн, та штрафа за Договором застави транспортного засобу від 01.05.2023 в розмірі 60 000,00 грн.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22.10.2025, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за договором №01-05-23-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 01 травня 2023 року, в сумі 332745 грн. 68 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» судовий збір в розмірі 4991,19 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 87 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 655,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Цюпик О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» заборгованість за договором надання коштів у позику №01-05-23-01-Ю від 01.05.2023 у розмірі 72 745,68 грн.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 , маючи заборгованість за кредитним договором, передав позивачу предмет застави у відповідності до умов Договору застави.
У відповідності до Розділу 5 договору застави, позивач повинен був за рахунок заставного майна провести часткове погашення кредитної заборгованості. Однак 26 червня 2024 року, через 7 місяців після вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу, позивач звернуся з позовом до суду про стягнення повної суми заборгованості без врахування вартості вилученого автомобіля. На даний факт представник відповідача звертав увагу суду першої інстанції, проте суд не з`ясував, чому позовна заява подана на всю суму заборгованості та чому не враховано, що відповідач фактично завдяки вилученому автомобілю погасив заборгованість на суму 200 000,00 грн.
Крім того, згідно з п. 4.2 договору застави за невиконання чи неналежне виконання будь – якого з пунктів, а саме :3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 цього договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф в розмірі 30% від вартості предмета застави згідно п.п.2 цього договору та зобов`язується передати предмет застави на зберігання Заставодержателю.
У відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» кредит, отриманий ОСОБА_1 , підпадає під поняття споживчого кредитування. Отже, дія даного Закону розповсюджується і на договір застави, який було укладено для забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором.
Крім того, пунктом 6-1 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 17.03.2022 передбачено, що у період дії в Україні воєнного та надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань зі договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, і на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього закону.
Установити, що неустойка (штрафі, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором підлягають списанню кредитодавцем.
Звертає увагу, що даним поясненням суд першої інстанції також не надав належної оцінки та безпідставно стягнув з відповідача штраф у розмірі 60 000,00 грн.
Також вказує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача понесені витрати за проведення експертизи в сумі 87 000,00 грн.
Так 10 вересня 2024 року ТОВ «Експертно – дослідна служба України» надало висновок експертів №1150/29/24, згідно з яким ОСОБА_1 особисто підписував усі додаткові договори до договору №01-05-23-01-Ю надання коштів у позику. Вартість даного висновку склала 87 000,00 грн. 
25 червня 2025 року Житомирське НДЕКЦ при МВС України своїм висновком експерта №СЕ-19106-25/6948-ПЧ підтвердило висновок ТОВ «Експертно – дослідна служба України». Проте вартість даного дослідження склала 21 393,60 грн.
Під час проведення ТОВ «Експертно – дослідна служба України» експертизи на замовлення позивача, експертам не надавалися експериментальні зразки почерку ОСОБА_1 . Це було зроблено після призначення Богунським райсудом проведення судово – почеркознавчої експертизи і для проведення експертизи Житомирським НДЕКЦ при МВС України.
У висновку ТОВ «Експертно – дослідна служба України» відсутня інформація про наявність у експертів, що проводили експертизу почерку ОСОБА_1 діючих свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта. Натомість згідно з інформацією, розміщеною на сайті Міністерства юстиції України, свідоцтва експертів, які надавали їм можливість проводити дослідження почерку та підписів, були анульовані у 2017 році.
Враховуючи вказані недоліки, вважає, що вищевказаний доказ слід визнати недопустимим та відмовити у відшкодуванні витрат на його проведення.
Також вказує, що 17.07.2025 між позивачем та адвокатом Дударенко А.М. було укладено договір про надання правничої допомоги у цивільному спорі між ТОВ «Гелексі Фінанс» та ОСОБА_1 . На підтвердження виконання договору адвокатом було надано акти приймання – передачі виконаних робіт та платіжні інструкції. Усі кошти за вказаним договором були сплачені позивачем на рахунок фізичної особи – підприємця, а не самозайнятої особи, з якою укладався договір про надання правничої допомоги. Оскільки адвокат як самозайнята особа та фізична особа – підприємець є різними особами в розуміння чинного законодавства, та виникають сумніви у правомірності відшкодування витрат на правову допомогу.
У відзиві ТОВ «Гелексі Фінанс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На обґрунтування відзиву зазначає, що суд першої інстанції, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та додатків до нього, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості згідно з вимогами статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Однак ОСОБА_1 не спростував факту отримання кредитних коштів, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед ТОВ «Гелексі Фінанс», у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 01.05.2023 між ТОВ «Гелексі Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено договір №01-05-23-01-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким відповідачу було надано позику у розмірі 50 000,00 грн строком на 12 місяців зі сплатою процентів за користування позикою (Т. 1, а.с. 33).
Також 01.05.2023 з метою забезпечення вищезазначеного договору позики між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу автомобіля марки BMW, моделі 328XI, рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також договори оренди обладнання та надання послуг з встановлення на автомобілі додаткового обладнання (Т. 1, а.с. 43).
Відповідно до п. 2.1.2. вказаного договору сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов договору позики або цього договору, предмет застави передається на зберігання заставодержателю до повного виконання заставодавцем своїх зобов`язань згідно з договором позики, а заставодержатель має право самостійно вилучити предмет застави собі на зберігання.
Згідно з п. 3.1.4. договору застави, заставодержатель має право вимагати від заставодавця передачі заставодержателю предмета застави у разі порушення заставодавцем умов договору позики або цього договору.
26.06.2023 між сторонами було укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до договору №01-05-23-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким відповідачу було надано позику у розмірі 29 000,00 грн зі сплатою процентів за користування позикою (Т.1, а.с. 64).
18.07.2023 між сторонами було укладено договір №2 про внесення змін та доповнень до договору №01-05-23-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким відповідачу було надано позику у розмірі 28 000,00 грн зі сплатою процентів за користування позикою (Т.1 а.с.87).
16.11.2023 між сторонами було укладено договір №3 про внесення змін та доповнень до договору №01-05-23-01-Ю надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким відповідачу було надано позику у розмірі 100 000,00 грн зі сплатою процентів за користування позикою (Т. 1, а.с. 186).
Таким чином, на виконання умов вищезазначеного договору позики із змінами та доповненнями до нього, позивачем було надано відповідачу позику у загальному розмірі 207000,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов договору позики і договору застави транспортного засобу, існування заборгованості за договором позики та за штрафом за договором застави транспортного засобу в загальному розмірі 332 745,68 грн.
Проте, повністю з таким висновком суду погодитись неможливо, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Суд першої інстанції, встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань та неналежне виконання позичальником умов кредитного договору та додатків до нього, що призвело до виникнення заборгованості, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості згідно з вимогами статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Судом встановлено, що 01 травня 2023 року між ТОВ «Гелексі Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір №01-05-23-01-Ю про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а в подальшому сторонами укладено договори про внесення змін та доповнень до нього, відповідно до яких відповідачу було надано грошові кошти на загальну суму 207 000,00 грн.
Факт укладення зазначених правочинів та отримання відповідачем грошових коштів підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема договором надання коштів у позику, додатковими угодами до нього та іншими документами.
У свою чергу ОСОБА_1 не спростував факту отримання коштів у позику, а також факту неналежного виконання зобов`язань перед ТОВ «Гелексі Фінанс».
Колегія суддів зауважує, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановленими у цій справі обставинами неналежне виконання грошових зобов`язань призвело до виникнення заборгованості за договором надання коштів у позику, тому вимоги ТОВ «Гелексі Фінанс» про стягнення заборгованості в розмірі 272 745,68 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 204 741,57 грн та заборгованості за відсотками в сумі 68 004,01 грн, є обґрунтованим.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності факту отримання коштів або належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
Доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру заборгованості за договором позики на суму вартості автомобіля в розмірі 200 000,00 грн, на який, на думку відповідача, позивачем відповідно до умов договору застави було звернуто стягнення, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного. 
Так під час розгляду справи було встановлено, що  01 травня 2023 року між ТОВ «Гелексі Фінанс» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого ОСОБА_1 передав в заставу ТОВ «Гелексі Фінанс» автомобіль марки BMW, моделі 328XI, рік випуску 2007, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 02 травня 2023 року зареєстровано обтяження за № 30497731. 
Відповідно до пункту 2.1.2 договору застави, сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем умов договору позики або цього договору, предмет застави передається на зберігання заставодержателю до повного виконання заставодавцем своїх зобов`язань згідно з договором позики, а заставодержатель має право самостійно вилучити предмет застави собі на зберігання. 
Відповідно до пунктів 3.1.2, 3.1.4 договору застави заставодержатель має право: у випадку, якщо в момент настання терміну виконання будь-якого зобов`язання за договором позики, зобов`язання заставодавцем в повному обсязі або в частині виконане не буде, заставодержатель має право вимагати передачі предмета застави йому на зберігання, одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, а сам: за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета застави, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами або залишити у своїй власності предмет застави в рахунок погашення заборгованості за цим договором; вимагати від заставодавця передачі заставодержателю предмета застави у разі порушення заставодавцем умов договору позики або цього договору
Через неналежне виконання заставодавцем умов Договору №01-05-23-01-Ю, зокрема порушення графіка платежів, а також невиконання вимог пунктів 3.3.4, 3.3.5, 3.3.6 та 3.1.4 договору застави, транспортний засіб було передано на зберігання ТОВ «Гелексі Фінанс». Передача транспортного засобу на зберігання відбулася відповідно до умов договору застави та підтверджується актом приймання-передачі від 16 листопада 2023 року, який підписано безпосередньо заставодавцем та представником позивача.
Таким чином, предмет застави перебуває на зберіганні заставодержателя на підставі договору застави у відповідності з пунктом 3.1.4 договору застави та нормами ЦК України, Закону України «Про заставу».  
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи не було встановлено факту звернення стягнення на предмет застави ТОВ «Гелексі Фінанс», оскільки сам факт передачі транспортного засобу не означає реалізацію заставодержателем права на позасудове звернення стягнення. Транспортний засіб залишається у власності заставодавця, а його передача на зберігання відбулася виключно в межах виконання договірних положень.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в частині основної суми боргу та процентів за користування позикою у розмірі 272 745,68 грн є вірним.
Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення штрафу в сумі 60 000,00 грн.
Пунктом 4.2 Договору застави передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання будь-якого з пунктів, а саме: п. 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 цього Договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 30% від вартості предмета застави згідно п. 2.2 цього Договору та зобов`язується передати предмет застави на зберігання Заставодержателю. 
Згідно п. 2.2. договору застави сторони оцінюють предмет застави в сумі 200000,00 грн.
Відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.5, 3.3.6 договору застави заставодавець зобов`язаний: негайно передати предмет застави на зберігання заставодержателя у разі порушення заставодавцем умов Договору позики або цього договору, шляхом доставки предмету застави у місце, визначене заставодержателем, передати один комплект ключів та оригінал свідоцтва про державну реєстрацію предмету застави у володіння заставодержателя; забезпечити безпеку та цілісність предмета застави, підтримувати належний стан предмета застави, у разі потрапляння до ДТП або у разі значного погіршення стану предмета застави передати його на зберігання заставодержателю. Не рідше ніж один раз на місяць заставодавець зобов`язаний доставити предмет застави за адресою м. Київ, вул. Предславинська, 28, для огляду предмета застави заставодержателем; без письмової згоди заставодержателя предмет застави не має залишати межі Київської області.
Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача штрафу за порушення умов договору застави, позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за договором, а саме: негайно не передав предмет застави на зберігання позивачу після порушення умов договору позики шляхом доставки предмету застави у місце, визначене позивачем; не виконував свій обов`язок щодо доставки щомісяця предмета застави для огляду позивачем.
Задовольняючи вимоги позивача в цій частині суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до п.6-1 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, й діє на цей час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку.
З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором надання коштів у позику, і відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії воєнного стану, а договір застави є додатковим забезпеченням виконання умов кредитування, випливає з нього, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 60 000,00 грн не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором про надання коштів у позику в сумі 272 745,68 грн.
Стосовно доводів про безпідставність стягнення витрат на проведення експертизи, суд зазначає наступне.
Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно із частинами 1, 5, 6, 7 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина 1 статті 71 цього Закону).
Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.
Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; при вирішенні питання щодо стягнення витрат, понесених на оплату експертизи суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05).
Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 1 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України» (Litvinyk v. Ukraine), заява N 55109/08).
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2024 року ТОВ «Експертно – дослідна служба України» на замовлення позивача в порядку ст. 106 ЦПК України надано висновок №1150/29/24, відповідно до якого ОСОБА_1 особисто підписував усі додаткові договори до договору №01-05-23-01-Ю надання коштів у позику. Вартість даного висновку склала 87 000,00 грн (Т.2 а.с. 3). 
25 червня 2025 року Житомирське НДЕКЦ при МВС України, за наслідками проведення судової експертизи за клопотанням відповідача, своїм висновком №СЕ-19106-25/6948-ПЧ підтвердило висновок ТОВ «Експертно – дослідна служба України». Проте вартість даного дослідження склала 21393,60 грн (Т.3, а.с. 2-18).
Відповідач оплатив проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 19 101,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 06 березня 2025 року № 06-1330291/1 (Т.2, а.с. 164).
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що під час її розгляду було проведено дві почеркознавчі експертизи: позивачем в порядку ст. 106 ЦПК України та за клопотанням відповідача - судова експертиза, відповідно до ст. 103, 104 ЦПК України.
При цьому суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, поклав на відповідача витрати за проведення експертного дослідження ТОВ «Експертно – дослідна служба України» №1150/29/24 від 10.09.2024, висновок якого не був покладений в основу ухваленого судового рішення та не був визначальним для встановлення обставин справи.
Натомість висновок експертизи Житомирського НДЕКЦ при МВС України №СЕ-19106-25/6948-ПЧ від 25.06.2025 року, який покладено в основу висновків суду щодо належності підписів відповідача на спірних документах, був оплачений відповідачем за власний рахунок, що підтверджується наявними у справі доказами понесення відповідних витрат.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат за проведення експертизи в сумі 87 000,00 грн є помилковим. Отже доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, розподіл судових витрат підлягає зміні відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.
Враховуючи результат розгляду справи, принцип пропорційності розподілу судових витрат та те, що витрати на проведення судової експертизи фактично понесені відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Гелексі Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрат за проведення судової експертизи пропорційно розміру відхилених позовних вимог (18%) у сумі 3 438,28 грн.
Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Наявність договірних відносин між адвокатом Дударенко А.М. та ТОВ «Гелексі Фінанс» підтверджується договором про надання правничої допомоги №61 від 17 липня 2024 року, актами приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) №1 від 29 липня 2024 року, №2 від 17 вересня 2024, №3 від 10 жовтня 2024 року, №4 від 27 січня 2025 року, №5 від 13 лютого 2025 року, №6 від 04 червня 2025 року, №7 від 25 вересня 2025 року, платіжними інструкціями №16255 від 29 липня 2024 року на суму 6 000,00 грн, №17000 від 19 вересня 2024 року на суму 5405,00 грн, №17308 від 14 жовтня 2024 року на суму 5 405,00 грн, №18631 від 28.01.2025 на суму 3 360,00 грн, №18983 від 14 лютого 2025 року на суму 3 360,00 грн, №20838 від 09 червня 2025 року на суму 3 360,00 грн, №22977 від 25 вересня 2025 року на суму 5 405,00 грн, №16192 від 23 липня 2024 року на суму 4 000,00 грн (Т.3, а.с. 48 – 61). 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Позивачем підтверджено належними й допустимими доказами витрати на правничу допомогу. Будь-яких заперечень щодо їх розміру, а також клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не подано. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує положення ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України та виходить з засад пропорційності, відповідно до яких при частковому задоволенні позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційну скаргу адвоката Цюпик О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено на 18%, а позовні вимоги ТОВ «Гелексі Фінанс» на 82%, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 237,10 грн (35 655 грн х 82 %).
Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що кошти отримано ФОП, що не є належними та допустимими доказами на підтвердження оплати послуг адвоката, оскільки порядок оформлення адвокатом рахунку для оплати наданих ним послуг та оподаткування грошових доходів фізичної особи-підприємця та самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, за ставками внеску до бюджету перебуває поза межами предмету дослідження питання витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, а саме на 82%, то відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гелексі Фінанс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 093,29 грн - за подання позовної заяви, а з ТОВ «Гелексі Фінанс» на користь ОСОБА_1 1 078,10 грн судового збору - за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Цюпик Ольги Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» (ЄДРПОУ 42305986, адреса місцезнаходження: вул. Предславинська, будинок 28, офіс 401, м. Київ, 03150) заборгованість за договором №01-05-23-01-Ю про надання коштів у позику від 01 травня 2023 року в сумі 272 745,68 грн. У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» судовий збір в сумі 4 093,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 29 237, 10 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гелексі Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені витрати за проведення судової експертизи в сумі 3 438, 28 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 1 078,10 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 червня 2026 року.

Головуючий Судді