09.06.2026  Справа № 363/4144/25 

РІШЕННЯ
Іменем України
09 червня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого – судді Свєтушкіної Д.А., за участю секретаря Галай О.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Смертенюка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Начальник відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням в прокуратурах регіонів другого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Леонідов Володимир Олександрович про стягнення моральної шкоди,- 

УСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Начальник відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням в прокуратурах регіонів другого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Леонідов Володимир Олександрович про стягнення моральної шкоди, у якій позивачі просять стягнути солідарно шляхом списання з казначейського рахунку Державної казначейської служби України на їх користь у відшкодування системно заподіюваної моральної шкоди, створеної перешкоджаючою бездіяльністю і умисним ухиленням від виконання службових обов`язків, направлених на приховування тяжкого злочину, способом залишення без виконання постановленого іменем України судового рішення в розмірі 9 540 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що після подання ОСОБА_1 11.03.2025 року заяви про вчинення кримінального правопорушення до Офісу Генерального прокурора, уповноважені особи зазначеного органу не внесли відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування (далі ЄРДР) у передбачений законом строк. Зазначена бездіяльність відповідача була оскаржена позивачами до суду, в результаті чого 08.05.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/15192/25 постановлено ухвалу, якою зобов`язано службових осіб відповідача 1 внести ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних. Натомість Генеральний прокурор України та його підлеглі на заяву про злочин не реагують, навіть при наявності зазначеного судового рішення. Виконавчий орган влади та його посадовці, поряд з підлеглими йому суб`єктами публічної влади, заяву про організований завершений злочин та обставини пов`язані з ними залишає без реагування, і без належного та ефективного розслідування, що підтверджується листом, підписаним 02.07.2025 року третьою особою у цій справі на заявлене позивачами 01.07.2025 року клопотання з посиланням на виконання позитивного обов`язку держави перед їхньою родиною та внесення до ЄРДР відомостей щодо кожного зазначеного в заяві правопорушення окремо. Тож Офісом Генерального прокурора повністю проігноровано судове рішення від 08.05.2025 року слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, а заявлені в порядку ст. 220 КПК України клопотання залишаються без реагування та прийняття належних процесуальних рішень, що в тому числі підтверджується судовим рішенням від 01.07.2025 року. Отже діяння відповідача 1 свідчать про повне ігнорування імперативних норм права, вседозволеність, зверхнє ставлення над українським народом, що має наслідком порушення охоронюваних державою цінностей таких, як повага до людської гідності та право на судовий захист. Зазначені порушення призводять до цілодобових негативних емоцій (розпач, зневіра, пригнічення, страх за майбутнє, депресія) що впливає на самопочуття, поверхневий сон, фізичний та психологічний стан здоров`я, відчуття непотрібності та збитковості особистості позивачів в сім`ї, серед друзів, знайомих, близьких, родичів та в суспільстві. З огляду на вищевикладене, позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.07.2025 року цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання
08 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Державної казначейської служби України Жиліна О.Ф. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивачів не порушувала, не вступала у правовідносини з ними і жодної шкоди позивачам не завдала, до того ж самі позивачі не вказують на відповідача Державна казначейська служба України як на порушника своїх прав. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України відповідач Державна казначейська служба України не повинна нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Враховуючи вищевказане, позивач обрав помилковий спосіб захисту своїх прав та безпідставно, всупереч судової практики, визначив відповідачем по справі Державну казначейську службу України. Крім того, відповідач Державна казначейська служба України не погоджується з висновком позивачів щодо бездіяльності органу прокуратури у кримінальному провадженні, що спричинило заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, а відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди, що відповідає правовому висновку Верховного Суду в постанові від 20 січня 2021 року в справі № 686/27885/19. Тож з огляду на вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
11 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» (зареєстровано 12 серпня 2025 року) від представника відповідача Офісу Генерального прокурора Адамової О.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначила, що вимоги позивачів є безпідставними з огляду на наступне. До Офісу Генерального прокурора 19.03.2025 року надійшла заява ОСОБА_1 від 11.03.2025 року про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована за вхідним № 68010-25. Листом Офісу Генерального прокурора від 21.03.2025 року № 11/4-24608ВИХ-25 заяву направлено для розгляду згідно з вимогами чинного законодавства до Спеціалізованої прокуратури у сфері Центрального регіону, про що одночасно повідомлено заявника. При цьому дії Офісу Генерального прокурора щодо направлення заяви ОСОБА_1 від 11.03.2025 року до Спеціалізованої прокуратури у сфері Центрального регіону відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки здійснені у межах передбаченої законодавством процедури розгляду заяв, повідомлень про вчинені правопорушення, а саме у відповідності до положень п. 3.6, 3.7, 3.8. Інструкції «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчиненні правопорушення», затвердженої наказом Генерального прокурора України № 125 від 03.12.2012 року. Відтак, спрямування заяви ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері Центрального регіону не свідчить про неналежне виконання обов`язків Офісом Генерального прокурора, а є частиною законодавчо визначеної процедури, що забезпечує ефективний розгляд звернень відповідно до встановлених норм права. Разом з тим, не погодившись із наданою відповіддю, ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із скаргою, в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 11.03.2025 року. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року у справі № 757/15192/25-к зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 11.03.2025 року, отриманою органом 18.03.2025 року та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних. На виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року Офісом Генерального прокурора 21.05.2025 року внесено відомості до ЄРДР за № 42025000000000412 — за фактом можливого перевищення військовими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 службових повноважень під час мобілізації ОСОБА_3 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Отже, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року у справі № 757/15192/25-к є виконаною, а доводи позивачів щодо бездіяльності Офісу Генерального прокурора є необґрунтованими. Також зауважила, що твердження позивача про бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора у частині невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань фактично зводиться до незгоди з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, яку визначено не ним, а уповноваженим суб`єктом. Окрім того, до Офісу Генерального прокурора у межах кримінального провадження надійшло клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року, зареєстроване за вхідним № 144058-25. Яке у подальшому, листом Офісу Генерального прокурора від 10.06.2025 року № 11/2/1 50385ВИХ-25, скеровано до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, про що повідомлено позивача. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025 року у справі № 757/28765/25-к зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412, розглянути відповідно до вимог чинного законодавства клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року, про що повідомити заявників у відповідності до вимог ст. 220 КПК України. Офісом Генерального прокурора на виконання зазначеної ухвали слідчого судді від 01.07.2025 року, повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року щодо проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. З огляду на те, що прокурорами Офісу Генерального прокурора не здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року, розгляд клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року, належить до компетенції прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони. Про вказане листом Офісу Генерального прокурора від 08.07.2025 № 11/2/1- 59962ВИХ-25 повідомлено позивачів. Отже, посилання позивачів у позовній заяві на нібито нерозгляд клопотання від 10.06.2025 року є безпідставними. Окрім того, позивачами у позовній заяві зазначено, що розмір спричиненої їм моральної шкоди становить 9 540 000 грн. Однак такий розрахунок є довільним та не підтверджений належними доказами. У матеріалах позову відсутні конкретні обґрунтування щодо механізму визначення зазначеної суми, а також немає документального підтвердження заподіяння моральної шкоди в такому розмірі. Між тим, позивачі не надали доказів, які б підтверджували обсяг та характер моральних страждань, а також їхній зв`язок із діями чи бездіяльністю відповідача. За таких обставин заявлена позивачами вимога щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами. З огляду на вищевикладене в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просила відмовити в повному обсязі.
03 жовтня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області частково задоволено клопотання позивачів та витребувано у відповідача Офісу Генерального прокурора інформацію щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення від 11.03.2025 року та відповідні витяги з ЄРДР за вказаною заявою.
21 жовтня 2025 року на виконання вищезазначеної ухвали суду від відповідача Офісу Генерального прокурора до суду надійшла затребувана інформація, в тому числі витяги з ЄРДР у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року, 19.08.2025 року та 14.10.2025 року а також додаткові пояснення, в яких представник відповідача ОСОБА_4 зазначила, що кваліфікацію у вказаному кримінальному провадженні 19.08.2025 року змінено з ч. 5 ст. 426-1 КК України на ч. 1 ст. 146 КК України та подальше здійснення досудового розслідування доручено слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року триває, про підозру особам не повідомлялось. 
28 жовтня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області частково задоволено клопотання позивача та витребувано в уповноваженої особи Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві завірену належним чином копію заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 11 березня 2025 року, за якою внесені відомості до ЄРДР (номер кримінального провадження № 42025000000000412).
19 листопада 2025 року на виконання ухвали суду від Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві до суду надійшла затребувана інформація, а саме копія заяви ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 11 березня 2025 року.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
19 січня 2026 року від позивачів до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких зазначено, що 12.12.2024 року їхнього єдиного сина, ОСОБА_3 організованою в Україні злочинною групою було викрадено на території Оболонського району м. Києва. Зазначеними наслідками вказаних дій стало те, що стосовно сина, в тому числі шляхом викрадення його персональних даних, його мобільних даних та телефону, підробили певні документи, зробили його військовим найманцем, направили в зону активних бойових дій, де в період часу з 5-го на 6-те лютого 2025 року зв`язок з ним повністю втрачено, і жодні обґрунтовані відповіді щодо цього повністю відсутні. Натомість син позивачів у законом передбаченому порядку не підлягав жодному з видів мобілізації. 11.03.2025 року Генеральному прокурору за наявних для того об`єктивних підстав подано заяву (повідомлення), що має відомості вчинення злочину за кваліфікуючими ознаками та документально зафіксованими фактами: викрадення людини, грабіж, організація умисного вбивства, торгівля людьми, повалення конституційного ладу, геноцид, мордування та тортури, складання, видача та використання підробленої документації. За заявою, поданою в порядку ст. 9, ст. 25, ст. 214 КПК України, відповідач 1 вчинив службову бездіяльність, що підтверджується судовим рішенням у справі № 757/15192/25. Відповідачем 1 проігноровано повністю зазначене судове рішення, а заявлені в порядку ст. 220 КПК України клопотання залишаються без реагування та прийняття належних процесуальних рішень, що в тому числі підтверджується судовим рішенням за 01.07.2025 року. Досудове розслідування доручено проводити слідчим Святошинського УП ГУНП в м. Києві, хоча подія злочину мала місце в Оболонському районі м. Києва, при цьому відомості щодо проведення будь-яких процесуальних чи слідчих дій наразі відсутні. Правоохоронні органи, підпорядковані відповідачу 1 повністю бездіють, а в окремих випадках навпаки вчиняють нові більш зухвалі та цинічні злочини, за що КК України встановлена кримінальна відповідальність. У зв`язку з чим просили задовольнити позовні вимоги. 
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та у письмових поясненнях. 
Представник відповідача Офісу Генерального прокурора прокурор Смертенюк Д.В. у судовому засіданні просив відмовити в позові, з підстав викладених у відзиві. Зауважив, що позивач не довів неправомірність дій Офісу Генерального прокурора, а моральна шкода не підтверджена доказами.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій остання підтримує позовні вимоги та просить проводити розгляду справи без її участі. Також у поданому до суду відзиві представник відповідача Державної казначейської служби України просив проводити розгляд справи без участі їх представника. 
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до наступного. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 11.03.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора з повідомленням про скоєння кримінальних правопорушень. Зокрема, позивач заявив, що 12.12.2024 року його сина, ОСОБА_3 викрадено організованою злочинною групою, 13.12.2024 року забрали під конвоєм і доставили на Гончарівський полігон, де він перебував до 03.02.2025 року, 05.02.2025 року він орієнтовно опинився у населеному пункті Надіївка Покровського району Київської області та в цей же день зв`язок з ним було повністю втарчено. Тож просив внести до ЄРДР відомості за фактом: викрадення людини, грабежу, організації умисного вбивства, торгівлі людьми, повалення конституційного ладу, геноциду, мордування та тортур, а також складення, видачі та використання підробленої документації.
Зазначена заява надійшла до Офісу Генерального прокурора 19.03.2025 року та зареєстрована за вхідним № 68010-25. 
Листом Офісу Генерального прокурора від 21.03.2025 року № 11/4-24608ВИХ-25 заяву направлено для розгляду до Спеціалізованої прокуратури у сфері Центрального регіону.
ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із скаргою, в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 11.03.2025 року. 
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року у справі № 757/15192/25-к зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 11.03.2025 року та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних. 
На виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 Офісом Генерального прокурора 21.05.2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 42025000000000412 — за фактом можливого перевищення військовими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 службових повноважень під час мобілізації ОСОБА_3 , а саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у цьому кримінальному проваджені здійснюються прокурорами Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.
01.07.2025 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням в прокуратурах регіонів другого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з клопотанням у зазначеному кримінальному провадженні, в якому просили внести до ЄРДР відомості по заяві від 11.03.2025 року щодо кожного правопорушення окремо, досудове розслідування проводити за їх участі в якості потерпілих, видати їм памятки про права та обовязки потерпілих та прийняти від них докази вчинення кримінальних правпорушень.
Окрім того, до Офісу Генерального прокурора у межах кримінального провадження надійшло клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року, яке зареєстроване за вхідним № 144058-25. Яке у подальшому, листом Офісу Генерального прокурора від 10.06.2025 № 11/2/1 50385ВИХ-25, скеровано до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неналежному розгляді їх клопотання від 10.06.2020 року, поданого в межах кримінального провадження № 42025000000000412. 
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025 року у справі № 757/28765/25-к зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412, розглянути відповідно до вимог чинного законодавства клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року, про що повідомити заявників у відповідності до вимог ст. 220 КПК України.
Як вбачається з листа Начальника відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням в прокуратурах регіонів другого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Леонідова В.О. від 08.07.2025 року № 11/2/1-р офісом Генерального прокурора на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі № 757/28765/25-к повторно розглянуто клопотання позивачів від 10.06.2025 року щодо проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Установлено, що третім слідчим відділом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, за фактом можливого перевищення військовими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 службових повноважень під час мобілізації ОСОБА_3 . Процесуальне керівництво y кримінальному провадженні № 42025000000000412 здійснюється Київською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони. З огляду на викладене та нездійснення прокурорами Офісу Генерального прокурора нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412, вирішення клопотання належить до компетенції прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони. Водночас проінформовано, що листом Офісу Генерального прокурора № 11/2/1-50385вих-25 від 10.06.2025 відповідне клопотання спрямовано для вирішення питань організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні на адресу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.
В подальшому кваліфікацію у вказаному кримінальному провадженні змінено з ч. 5 ст. 426-1 КК України на ч. 1 ст. 146 КК України та подальше здійснення досудового розслідування доручено слідчим Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. 
13 лютого 2026 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вручено пам`ятки про права і обов`язки потерпілого.
На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 триває, про підозру особам не повідомлялось.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 18.12.2025 року на запит ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_3 зник на території бойових дій.
Як вбачається з постанови слідчого СВ ВП №2 Синельниківського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Сідаша М. від 04.06.2026 року про ідентифікацію особи у кримінальному провадженні №12025041480000047 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, труп загиблого військовослужбовця, реєстраційний номер 150лв від 08.02.2025 року, доставлено до Павлоградського районного відділення ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», визнано військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
За положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 612/3521/16-ц).
За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою ( постанови Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року в справі № 686/13784/21,).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює державу, орган влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
У пункті 32 постанови від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого правового акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 686/21800/21).
Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду в постановах від 20 березня 2019 року в справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року в справі № 904/3667/19 виснував про те, що в справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути окрім іншого оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій , які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кродексом строк.
За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
Тож, факт того, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року у справі № 757/15192/25-к зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 11.03.2025 року та розпочати досудове розслідування з приводу повідомлених даних, не доводить заподіяння шкоди позивачам та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача 1, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди.
Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20), від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18 (провадження № 61-43847св18), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18 (провадження № 61-2738св19), від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19 (провадження № 61-19878св19) та від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 (провадження № 61-735св20).
Так, як було встановлено судом на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року у справі № 757/15192/25-к Офісом Генерального прокурора 21.05.2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 42025000000000412 — за фактом можливого перевищення військовими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 службових повноважень під час мобілізації ОСОБА_3 , а саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. 
Права позивачів у зв`язку із невнесенням відповідачем відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР були відновлені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 року у справі № 757/15192/25-к, та в подальшому і самим відповідачем, який вніс відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що суд визнає достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.
Щодо тверджень позивачів щодо незгоди з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, за яким внесено відомості в ЄРДР. 
Суд зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. 
Кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному праві – це точна кримінально-правова оцінка, конкретної небезпечної дії в суспільстві. Кваліфікацію кримінального правопорушення здійснюють уповноважені на це посадові особи, зокрема слідчий, дізнавач, прокурор, згідно з положенням ч. 1 ст. 214 КПК України. 
Попередня кваліфікація є однією із складових відомостей, які слідчий, дізнавач, прокурор вносить до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки відомості (фабула та кваліфікація) вносять до здійснення дій з досудового слідства, лише згодом стане зрозуміло чи була попередня кваліфікація, яку внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідною, або при внесенні було здійснено припущення, яке не знайшло свого підтвердження, або діяння має іншу кваліфікацію. У разі наявності підстав, що зумовлюють зміну кваліфікації на стадії досудового слідства, може мати місце доповнення та зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненому діянню буде надана правильна кваліфікація. Вказане узгоджується з вимогами ст. 214 КПК, якою передбачено поняття «попередня правова кваліфікація». 
Кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, що розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння. 
При цьому визначення кваліфікації діяння, щодо якого здійснюється досудове розслідування, є обов`язком слідчого, дізнавача, прокурора, а не особисто заявника. 
Отже, рішення щодо кваліфікації діяння за тією чи іншою статтею кримінального закону приймає слідчий, дізнавач, прокурор, самостійно, виходячи із сукупності доказів, що є у його розпорядженні на тому чи іншому етапі досудового розслідування. Відповідно, незазначення в ЄРДР всіх запропонованих позивачем кваліфікацій правопорушень не може бути підставою для висновку про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування.
Також судом враховано, що на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025 у справі № 757/28765/25-к Офісом Генерального прокурора повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.06.2025 року щодо проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року, та оскільки прокурорами Офісу Генерального прокурора не здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412 та розгляд клопотання належить до компетенції прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, позивачів проінформовано, що зазначене клопотання направлено до уповноваженого на його розгляд органу, а саме Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони. 
При цьому суд зауважує, що саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників прокуратури не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Сам собою факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності (постанови Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 686/27967/19 (провадження № 61-14451св20), від 31 травня 2024 року в справі № 463/9819/21 (провадження № 61-13921св23)ухвалу Верховного Суду від 06 листопада 2024 року в справі № 686/10960/24 (провадження № 61-14765ск24)).
Наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42025000000000412 від 21.05.2025 року триває. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб відповідача сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Між тим, позивачі не надали доказів, які б підтверджували обсяг та характер моральних страждань, а також їхній зв`язок із діями чи бездіяльністю відповідача. У матеріалах позову відсутні конкретні обґрунтування щодо механізму визначення зазначеної в позовній заяві суми, а також немає документального підтвердження заподіяння моральної шкоди в такому розмірі. Зроблений позивачами розрахунок моральної шкоди є довільним та не підтверджений належними доказами.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивачі не довели належними і допустимими доказами факт завдання їм моральної шкоди, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) Офісу Генерального прокурора та настанням тих негативних наслідків, на які вони посилалися, тож суд приходить до висновку, що позивачами не доведено наявність усіх необхідних елементів для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Оскільки в позові відмовлено, а позивачі звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави. 
Повне судове рішення складено 22.06.2026 року, оскільки головуюча суддя перебувала в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні з 16.06.2026 року по 19.06.2026 року включно.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора, Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Начальник відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням в прокуратурах регіонів другого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Леонідов Володимир Олександрович про стягнення моральної шкоди – відмовити.
Повне судове рішення складено 22 червня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Позивач 2:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач 1: Офіс Генерального прокурора, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ: 00034051. 
Відповідач 2: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ: 37567646.
Третя особа: Начальник відділу організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням в прокуратурах регіонів другого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Леонідов Володимир Олександрович, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15. 

Суддя Д.А. Свєтушкіна