Номер провадження: 22-ц/813/449/26 
Справа № 521/20288/23
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Мазун І.А. 09 квітня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому посилалась на те, що вона та відповідач з 21 грудня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Позивач стверджувала, що у період шлюбу сторонами за спільні кошти була придбана 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яка складалася в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 38, 8 кв.м. та надвірних споруд: Б – літня кухня, В – сарай, № 1-4 – огородження, І - мостіння, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 .
В період шлюбу ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_3 проводили реконструкцію частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2008 року у справі № 2-5327/08 було визнано за ОСОБА_3 право власності на 763/1000 частин житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 62,0 кв.м., загальною площею 145, 6 кв.м., підсобною - 83, 6 кв.м. та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, № 1-4 - огородження, І – мостіння.
За наслідком викладеного позивач вважала, що вказана частина житлового будинку належить їй та її чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу, шляхом визнання права власності за кожним на 723/2000 часток нерухомого майна.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 було задоволено.
Визнано 723/1000 частин будинку АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, що складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 62,0 кв.м., загальною площею 145,6 кв.м., підсобною - 83,6 кв.м. та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, № 1-4 - огородження, 1 – мостіння – спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 723/2000 частин будинку АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, що складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 62,0 кв.м., загальною площею 145,6 кв.м., підсобною - 83,6 кв.м. та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, № 1-4 - огородження, І – мостіння, припинивши право спільної сумісної власності подружжя, на частку будинку АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 723/2000 частин будинку АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, що складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 62,0 кв.м., загальною площею 145,6 кв.м., підсобною - 83,6 кв.м. та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, № 1-4 - огородження, І – мостіння, припинивши право спільної сумісної власності подружжя, на частку будинку АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 (який не приймав участі у розгляді справи) просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у даному випадку поділ майна подружжя сторонами було використано для уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу, оскільки між сторонами був відсутній спір про поділ майна і сторони діяли очевидно недобросовісно.
Оскаржуване судове рішення безпосередньо зачіпає права та майнові інтереси ОСОБА_1 , оскільки за наслідками його винесення із власності особи, що має підтверджену рішенням суду заборгованість перед апелянтом, вибула половина належного боржнику нерухомого майна, за рахунок якого могло бути виконано рішення суду.
На підставі викладеного апелянт вважає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року були вирішені права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки поділ майна сторін був направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.
Сторони про розгляд справи на 03 березня 2026 були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 , представник Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О.
02 березня 2026 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 1996 року, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської міськради (а.с.20).
В період перебування у шлюбі у сторін народились дві доньки:
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської міськради (а.с.21);
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.22).
У період перебування у шлюбі, 31 грудня 2003 року, ОСОБА_3 придбав 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 38,8 кв.м. та надвірних споруд: Б – літня кухня, В – сарай, № 1-4 – огородження, І - мостіння.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2007 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , та наразі складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А», житловою площею - 100 кв.м., загальною площею 120,0 кв.м. та надвірних споруд літ «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, № 1-4 - Огородження, І – мостіння (а.с. 81-82).
Зі змісту вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2007 року вбачається, що ОСОБА_3 була проведена реконструкція частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою покращення умов проживання.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2008 року у справі № 2-5327/08 визнано за ОСОБА_3 право власності на 763/1000 частин житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літерою «А», житловою площею 62,0 кв.м., загальною площею 145,6 кв.м., підсобною - 83,6 кв.м. та надвірних споруд літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, № 1-4 - огородження, І – мостіння (а.с. 98-99).
Вирішуючи питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, судом першої інстанції враховано, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд вважав позов ОСОБА_2 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, за наслідком чого судом здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом визнання за кожним з подружжя право власності на 723/2000 частку вказаного будинку.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з наступних підстав.
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя, а тому якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому такі дії, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними, оскільки направлені на уникнення сплати боргу на виконання судового рішення про стягнення боргу.
Аналогічний по суті правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц,від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц, від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц.
Колегія суддів приймає до уваги, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року у справі № 521/8944/20, яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та стягнення моральної шкоди, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 : заборгованість з урахуваннями індексу інфляції у розмірі 71012,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення складало 1917018,65 грн.; суму трьох відсотків річних у розмірі 3161 доларів США, що по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення складало 85333,41 грн.; суму процентів, яка становить 2072 доларів США, що по курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення складало 55935,09 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн.
Оскільки вказане судове рішення боржником добровільно не виконувалось, воно було звернуто до примусового виконання.
05 грудня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Є.О. звернувся до суду першої інстанції із поданням, в якому просив встановити порядок виконання рішення суду за виконавчим листом №521/8944/20, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 29 липня 2021 року на боржника ОСОБА_3 шляхом надання дозволу на реалізацію (продаж) на прилюдних (електронних) торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна, а саме 763/1000 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована неповнолітня ОСОБА_6 .
Під час розгляду вказаного подання судом першої інстанції, у судових засіданнях приймала участь представник ОСОБА_3 - адвокат Подольна Т.А., що свідчить про те, що боржнику було достеменно відомо про наявність судового спору про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року у задоволенні подання було відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 521/8944/20, яка набрала законної сили, подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Є.О. про встановлення порядку виконання рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди, було задоволено частково.
Надано дозвіл на примусову реалізацію (продаж) на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника ОСОБА_3 , а саме належної ОСОБА_3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована неповнолітня ОСОБА_6 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування.
У процесі розгляду судами першої та апеляційних інстанцій подання приватного виконавця у справі № 521/8944/20, 17 серпня 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звертається ОСОБА_2 із даним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність у діях подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ознак недобросовісності, зокрема, що подання ОСОБА_2 позову про поділ спільного сумісного майна подружжя відбулося після звернення заявника із позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за укладеним між ними договором позики та накладенням приватним виконавцем арешту на все майно боржника, відсутності між подружжям спору про поділ майна (визнання позову відповідачем), що вказує на те, що подання позову про поділ спільного сумісного майна використовується подружжям з метою зменшення площі та знецінення нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення на виконання боргових зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики.
При вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом першої інстанції при вирішенні спору про поділ майна подружжя не було враховано, що реалізація їх права на поділ спільного сумісного майна не повинна порушувати інтереси інших осіб, зокрема кредиторів. Дії сторін повинні відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Аналогічні по суті висновки, викладено у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №654/1528/17, від 06 березня 2019 року у справі №317/3272/16-ц, від 26 січня 2023 року у справі № 442/5855/21.
Враховуючи зазначене, колегія суддів, приймаючи до уваги відсутність фактичного спору між подружжям про поділ майна, подання позову після відкриття виконавчого провадження та наявність невиконаного ОСОБА_3 рішення суду про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 , доходить висновку про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 з огляду на те, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу, а також у зв`язку із тим, що фактом поділу майна порушуються права та інтереси стягувача ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2024 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 24 квітня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе