П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32203/25	

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі № 420/32203/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у військовий частині НОМЕР_1 , у званні солдат, був призваний для проходження військової служби по мобілізації під час дії воєнного стану. На момент мобілізації з 12.02.2025 ОСОБА_1 проживав разом з батьками, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки МСЕ № 099440 є особою з інвалідністю II групи, має потребу в постійному сторонньому догляді. Мати позивача, ОСОБА_3 , також потребує постійного стороннього догляду. Позивач подав по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення згідно пп. “г” п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Розглянувши рапорт позивача, відповідно до аркуша погодження наявності підстав для звільнення солдата ОСОБА_4 згідно рапорту від 13.08.2025 № 19204, командир військової частини НОМЕР_1 прийняв таке рішення: начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 : відмовити військовослужбовцю у звільненні з військової служби за наданим рапортом із вказаними матеріалами; протягом п`яти діб надати військовослужбовцю письмову відмову з обґрунтування підстав відмови. Письмової відмови з обґрунтуванням підстав відмови військовослужбовцю ОСОБА_1 не було надано. В аркуші погодження вбачається, що помічником командира з правової роботи – начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 не було погоджено наявність підстави для звільнення з військової служби позивача через те, що документи не відповідають вимогам пп. 26 п. 5 додатку 19 до наказу Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170, а саме відсутній МСЕК чи ЛКК із вказанням про потребу у постійному сторонньому догляді для батька. Позивач вважає відмову у звільненні протиправною, оскільки ним дотримано вимоги, встановлені чинним законодавством щодо порядку оформлення, подачі рапорту про звільнення, та надання документів, які підтверджують підстави звільнення. 
17 листопада 2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (Вхід. №ЕС/121268/25), де зазначено, що командування військової частини НОМЕР_1 позовні вимоги позивача не визнає та вважає, що в їх задоволенні слід відмовити. Позивачем не наведено жодного доказу стосовно неправомірних дій з боку відповідача. Фактично відсутнє обґрунтування будь-яких вимог до відповідача, обґрунтування неправомірних дій посадових осіб військової частини, які врешті решт стали підставою для порушення прав позивача. Чим саме командування військової частини порушило права позивача, із позовної заяви не встановлено, та не може бути встановлено, у зв`язку з тим, що такі порушення відсутні. Підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби за заявленою підставою є відсутність висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи з чітким визначенням про потребу в постійному догляді. В переліку документів, що подаються з рапортом про звільнення військовослужбовця з військової служби, визначеного додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами), згідно підпункту 26 пункту 5, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, - вказані чітко визначені назви документів, серед яких має бути висновок медико-соціальної експертної комісії або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, де чітко зазначено про потребу в постійному догляді.
28.11.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (Вхід. №ЕС/124862/25) де зазначено, що твердження представника військової частини НОМЕР_1 у відзиві не відповідає фактичним обставинам. До рапорту були додані висновки ЛКК Комунального некомерційного підприємства “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради за формою № 080-4/о, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407. Висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 215 від 03.06.2025 підтверджує, що батько позивача ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, крім того підкреслені, як необхідні такі соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 281 від 15.07.2025 підтверджує, що мати позивача ОСОБА_3 також потребує постійного стороннього догляду, підкреслені, як необхідні такі соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Ці висновки надані ЛКК за формою № 080-4/о, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407. Наявність копій висновків ЛКК № 215 від 03.06.2025, № 281 від 15.07.2025 в додатках до рапорту відповідачем проігнорована. У відзиві взагалі не згадано про ці документи. У висновках ЛКК № 215 від 03.06.2025, № 281 від 15.07.2025 чітко вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потребують постійного стороннього догляду.
01 грудня 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення (Вхід. №ЕС/126473/25) де зазначено,що позивач у відповіді на відзив не спростував доводи відповідача та не навів законних підстав для задоволення адміністративного позову.
Підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби за заявленою підставою є відсутність висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи з чітким визначенням про потребу в постійному догляді. Крім того, поняття “догляд” не є тотожним поняттю “постійний догляд”, оскільки за своєю суттю в першому випадку це явище (дія), а по-другому випадку - часовий показник у вигляді безперервності. При цьому, поняття “сторонній догляд” не є тотожним поняттю “постійний догляд”, позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття “постійний догляд” передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 27.01.2026 у справі № 420/32203/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що документів медико-соціальної експертної комісії або висновку ЛКК за формою визначеною наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, щодо потреби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у постійному догляді відповідачу та до суду не надавалися.
Поряд з тим, суд зауважив, що зміст висновку за формою №080-4/о та його складові елементи мають істотні відмінності щодо приписів документів зазначених в абз. 5 п.п. 26 п. 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, Додатку 19 до Інструкції № 170 - зокрема щодо суб`єкта його складання (лікарська комісія, а не лікарсько-консультативна комісія), цільового призначення (використовується для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі).
Таким чином, суд виснував, що надані позивачем до рапорту від 13.08.2025 ро звільнення на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”: висновок лікарської комісії №215 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.06.2025, (форми первинної облікової документації №080-4/о), виданий КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради щодо ОСОБА_2 - батька позивача; висновок лікарської комісії №281 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.07.2025, (форми первинної облікової документації №080-4/о), виданий КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради щодо ОСОБА_3 - матері позивача не можуть вважатися такими, що підтверджують необхідність постійного догляду, оскільки не є документом, що зазначений в абз. 5 п.п. 26 п. 5 Переліку документів, що подаються з рапортом про звільнення військовослужбовця з військової служби, Додатку 19 до Інструкції № 170.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що нормативно-правового регулювання станом на дату подачі рапорту Позивачем склалася ситуація, що особа з інвалідністю, якій під час встановлення інвалідності медико-соціальна експертна комісія не визначила потребу в постійному догляді та/або якщо медико-соціальна експертиза / оцінювання повсякденного функціонування особи не проводилося взагалі, для підтвердження потреби у постійному догляді відповідно до п. 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 військовослужбовець може подати альтернативний документ, що підтверджує потребу в постійному догляді - висновок лікарсько-консультативної комісії. - застосована судом першої інстанції норма п. 51 Порядку підлягає застосуванню до випадків проведення моніторингу оцінювання, який, відповідно, регулюється Порядком здійснення моніторингу оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.12.2024 № 2107, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.12.2024 за № 1999/43344;
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що висновках ЛКК № 215 від 03.06.2025, № 281 від 15.07.2025 чітко вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потребують постійного стороннього догляду;
- належність медичних висновків лікарсько консультативної комісії за формою первинної облікової документації № 080-4/о, що є необхідним для звільнення Позивача із військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу підтверджена сталою судовою практикою, зокрема: Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 17.03.2025 по справі № 200/6854/24; 2. П`ятим апеляційним адміністративним судом у постановах від 27.05.2025 у справі № 400/10754/24, від 25.06.2025 у справі № 420/35513/24, від 20.11.2025 у справі № 400/11094/24, від 14.01.2026 у справі № 420/7306/25, Верховним Судом у постанові від 21.02.2024 року по справі № 120/1909/23, Верховним Судом у постанові від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23, Верховним Судом у постанові від 20.11.2025 у справі № 560/17590/24;
- інші доводи відтворюють зміст позовної заяви;

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2 від 09.02.1998 року, виданим Татарбунарським РВУМВС України в Одеській області (а.с. 11-12). 
Згідно з витягом з реєстру Татарбунарської територіальної № 2025/009386658 від 11.07.2025 року,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 11.09.2007 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).
З військового квитка серії НОМЕР_3 від 24.05.1995 року, вбачається, що позивач з 12 лютого 2025 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія (а.с. 25-28). 
13 серпня 2025 року позивач подав по команді начальнику медичного пункту артилерійськовго дивізіону військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби у запас па підставі підпункту “г” пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
До рапорту від 13 серпня 2025 року позивачем додано: завірену копію паспорта ОСОБА_1 НОМЕР_2 ; завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_4 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 №2025/009386658; завірену копію картки платника податків ОСОБА_1 ; завірену копію паспорта ОСОБА_2 НОМЕР_5 ; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 №2025/009437691; завірену копію картки платника податків ОСОБА_2 ; завірену копію посвідчення ОСОБА_2 НОМЕР_6 ; завірену копію довідки ОСОБА_2 МСЕ № НОМЕР_7 ; завірену копію висновку ОСОБА_2 №215; завірену копію паспорта ОСОБА_3 НОМЕР_8 ; витяг з реєстру територіальної громади Колотенко Любов Самійлівна; завірену копію посвідчення ОСОБА_3 НОМЕР_9 ; завірену копію висновку ОСОБА_3 №281; завірену копію медичного висновку ОСОБА_3 №259; акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 04.08.2025р.; довідка про проживання ОСОБА_1 №03-20/6339 від 05.08.2025p..
З аркушу погодженння рапорту від 13.08.2025 солдата ОСОБА_4 , вбачається, що рапорт позивача не погоджено оскільки помічником командира 3 правової роботи начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 в резолюції зазначено про непогодження рапорту, оскільки документи не відповідають вимогам п.п. 26 п.5 додатку 19 до наказу МОУ №170, а саме відсутні МСЕК чи ЛКК із вказанням про потребу у постійному сторонньому догляді для батька.
Вважаючи відмову у звільненні протиправною позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено в Законі України “Про військовий обов`язок і військову службу” № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 “Про загальну мобілізацію” оголошено загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стан та проведення мобілізації в Україні продовжено й наразі триває.
Прийняття на військову службу до Збройних Сил України, проходження військової служби та звільнення з військової служби визначені Законом № 2232-XII.
В ст. 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби.
Відповідно до пп. “г”, п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції, яка діяла на дату подачі та розгляду рапорту), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Приписами п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (абз. 13).
Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).
Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).
В п. 225 Положення №1153/2008 зазначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них (п.п.2).
Приписами п. 233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту “по команді” означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі Порядок № 531).
В п. 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія медичного пункту самохідного артилерійського дивізіону 13.08.2025 року подав рапорт про звільнення з військової служби у запас по команді – начальнику медичного пункту артилерійського дивізіону. 
Рапорт позивача від 13.08.2025 відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку № 531 зареєстрований 13.08.2025 у військовій частині НОМЕР_1 за № 1/15/19204. 
13.08.2025 рапорт ОСОБА_1 про звільнення погоджений начальником медичного пункту самохідного артилерійського дивізіону та командиром самохідного артилерійського дивізіону.
Відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку № 531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
У відповідності до п.4 розділу ІІІ Порядку № 531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
З аркушу погодженння рапорту від 13.08.2025 року солдата ОСОБА_4 , вбачається, що рапорт не погоджено оскільки помічником командира 3 правової роботи начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 в резолюції зазначено про непогодження рапорту, оскільки документи не відповідають вимогам п.п. 26 п.5 додатку 19 до наказу МОУ №170, а саме відсутні МСЕК чи ЛКК із вказанням про потребу у постійному сторонньому догляді для батька.
Наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454), (далі Інструкція № 170) (редакція чинна станом на дату подачі та розгляду рапорту) 
В п. 12.11 розділу XII Інструкції №170, зазначено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції (п.12.11).
02.10.2024 набрали чинності зміни до Інструкції №170, внесені наказом Міністерства оборони України від 23.07.2024 №495, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.09.2024 за №1361/42706 та в додатку 19 до Інструкції визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
В п.п. 26 п.5 Переліку зазначено документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
- висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
З досліджених матеріалів справи, що були надані відповідачу до рапорту позивача від 13.08.2025 року та в подальшому позивачем та відповідачем до суду, судом встановлено, що батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 , а матірю ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 12.03.1977 р.(а.с.13зв.).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджено паспортом серії НОМЕР_5 (а.с. 15). 
Відповідно до довідки МСЕ Одеської Кардіологічної МСЕК № 1 серії 2-18ОБ № 099440 від 29.09.2003, ОСОБА_2 , 1945 р.н. встановлено 2 групу інвалідності, загальне захворювання, безстроково (а.с. 18зв.).
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_6 від 25.10.2002 р.(а.с. 18). 
Згідно медичного висновку лікарської комісії №215 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради від 03.06.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (підкреслено вказані послуги). Потребує постійного стороннього догляду (дописано послугу) (а.с. 19).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджено паспортом серії НОМЕР_8 (а.с. 16зв.-17).
ОСОБА_3 , отримує пенсію за віком, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_9 від 28.11.2003р.
Згідно медичного висновку лікарсько-консультативної комісії КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради № 259 від 25.06.2025 року у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено церебральний атеросклероз. ХЦВН ІІ стійкий цефалгічний, виразний вестибулопатичний, вертигімозний, астено-невротичний синдром. УХС. Стенокардія напруги ІІФК. Гіпертонічна хвороба ІІст. Ст. 2 р. 4. Гіпертонічне серце ІІ. СН ІІ А №УНА ІІ. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу ПФР І-ІІ.
Згідно медичного висновку лікарської комісії №281 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради від 15.07.2025,  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рекомендовано соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (підкреслено зазначені послуги). Потребує постійного стороннього догляду (дописано послугу) (а.с. 19зв.).
З Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , вбачається, що батько військовослужбовця – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду (згідно висновку № 215 від 03.06.2025. Інші члени сімї військовослужбовця: мати – ОСОБА_3 , проживає: АДРЕСА_1 , потребує постійного догляду (висновок № 281 від 15.07.2025). Встановлено, що інші особи. Які здійснюють або можуть здійснювати догляд за ОСОБА_5 , окрім ОСОБА_6 – відсутні (а.с.20).
Підставою непогодження відповідачем рапорту ОСОБА_1 від 13.08.2025 р. про звільнення з військової служби через сімейні обставини на підставі п.п. “г” п. 3 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII зазначено, що подані документи не відповідають вимогам п.п. 26 п.5 додатку 19 до наказу МОУ №170, а саме відсутні висновок МСЕК чи ЛКК із вказанням про потребу у постійному сторонньому догляді для батька.
Так, відповідач вважає медичний висновок №215 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого лікарською комісією КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради від 03.06.2025, де рекомендовано соціальні послуги  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи та постійного сторонього догляду, не є належним доказом для звільнення позивача з військової служби згідно рапорту від 13.08.2025.
При вирішенні питання допустимості висновків лікарської комісії № 215 від 03.06.2025 виданої ОСОБА_2 та лікарської комісії № 281 від 15.07.2025 року виданої ОСОБА_3 на підтвердження необхідності здійснення військовослужбовцем постійного догляду за батьком та матір`ю та можливості його звільнення із військової служби за сімейними обставинами, колегія суддів виходить з такого.
В абзаці 8 ст. 1 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” від 06.10.2005 №2961-IV (в редакції чинній до 31.12.2024 ), було визначено поняття медико-соціальної експертизи - це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Згідно ч.1 ст 7 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” (в редакції чинній до 31.12.2024 року), було визначено, що медико-соціальна експертиза щодо осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначалася Положенням про медико-соціальну експертизу, яка була затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.
Постанова Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, втратила чинність з 01.01.2025.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” від 19.12.2024 № 4170-IX (чинний з 31.12.2024 ), абз 8 ч.1 ст. 1 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” викладено в новій редакції: медико-соціальна експертиза дитини - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, підгрупи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності".
Також Законом України від 19.12.2024 № 4170-IX статтю 7 Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” викладено в новій редакції зокрема: дітям інвалідність встановлюється лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я у порядку, визначеному законодавством.
Отже з аналізу зазначених приписі вбачається, що медико-соціальна експертна комісія мала повноваження визначати потребу хворим, що досягли повноліття у сторонньому нагляді, догляді або допомозі в межах процедури проведення медико-соціальної експертизи, тобто під час встановлення (чи перегляду) інвалідності або ступеня обмеження життєдіяльності до 01.01.2025 року.
Так, матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки МСЕ Одеської Кардіологічної МСЕК № 1 серії 2-18ОБ № 099440 від 29.09.2003, ОСОБА_2 , 1945 р.н. встановлено 2 групу інвалідності, загальне захворювання, безстроково (а.с. 18зв.).
Втім, позивачем і не заперечується, той факт, що ОСОБА_2 , 1945 р.н. встановлено 2 групу інвалідності, загальне захворювання, безстроково відповідно довідки МСЕ Одеської Кардіологічної МСЕК № 1 серії 2-18ОБ № 099440 від 29.09.2003 без визначення потреби в постійному догляді.
Стосовно висновку лікарсько-консультативної комісії (ЛКК),, який може бути поданий у складі пакета документів для підтвердження наявності підстав для звільнення відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до положень частин першої, десятої статті 7 Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:
- визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;
- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
- надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;
- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію, яке визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.
Підпункт 1 пункту 7 Положення передбачає, що лікарсько-консультативні комісії, з-поміж іншого, визначають:
- наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем;
- категорію "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві ;
- потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань;
- потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.
Також повноваження лікарсько-консультативної комісії визначає Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 №1066) (далі - Порядок №189).
Так, відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №189 при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються лікарсько-консультативні комісії.
Пункт 3 розділу ІІІ Порядку №189 визначає, що до основних завдань лікарсько-консультативних комісій належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до медико-соціальної експертної комісії для встановлення інвалідності;
3) надання до медико-соціальної експертної комісії документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
При цьому, позивач в апеляційній скарзі наголошує, що висновок лікарської комісії КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради № 215 від 03.06.2025 виданий ОСОБА_2 та висновок № 281 від 15.07.2025 виданий ОСОБА_3 підтверджують потребу останніх в постійному догляді, що є необхідним для звільнення Позивача із військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Тобто, на переконання апелянта, висновок лікарської комісії КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради № 215 від 03.06.2025 виданий ОСОБА_2 та висновок № 281 від 15.07.2025 виданий ОСОБА_3 за формою первинної облікової документації № 080-4/о відповідають вимогам п.п. 26 п.5 додатку 19 до наказу МОУ №170 та є належним доказом для звільнення позивача з військової служби згідно рапорту від 13.08.2025.
Надаючи оцінку означеним твердженням скаржника колегія суддів виходить з таких міркувань.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено, зокрема, форму первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення.
Так, відповідно до затвердженої Інструкції висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____» (пункт 3) та надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (пункт 4). У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7).
Так, зміст висновку за формою №080-4/о та його складові елементи загалом найбільшою мірою відповідають суті документа, передбаченого пунктом 5 Переліку, проте мають істотні відмінності - зокрема щодо суб`єкта його складання (лікарська комісія, а не лікарсько-консультативна комісія), цільового призначення (використовується для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі), а також через відсутність у ньому відомостей про потребу особи в постійному догляді.
Поряд з цим, апеляційний суд зауважує, що повноваження лікарсько-консультативної комісії визначає наказ Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання».
Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
В матеріалах справи наявний медичний висновок лікарсько-консультативної комісії КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради № 259 від 25.06.2025, де зазначено, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено церебральний атеросклероз. ХЦВН ІІ стійкий цефалгічний, виразний вестибулопатичний, вертигімозний, астено-невротичний синдром. УХС. Стенокардія напруги ІІФК. Гіпертонічна хвороба ІІст. Ст. 2 р. 4. Гіпертонічне серце ІІ. СН ІІ А №УНА ІІ. Розповсюджений остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу ПФР І-ІІ, але означений медичний висновок не визначає, що ОСОБА_3 потребує постійного догляду.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, висновок ЛКК за формою визначеною наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 №667 необхідності постійного стороннього догляду відповідачу та до суду не надавався.
Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, надані позивачем до рапорту від 13.08.2025 про звільнення на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”: висновок лікарської комісії №215 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.06.2025, (форми первинної облікової документації №080-4/о), виданий КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради щодо ОСОБА_2 - батька позивача; висновок лікарської комісії №281 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.07.2025, (форми первинної облікової документації №080-4/о), виданий КНП “Татарбунарська багатопрофільна лікарня” Татарбунарської міської ради щодо ОСОБА_3 - матері позивача не можуть вважатися такими, що підтверджують необхідність постійного догляду, оскільки не є документом, що зазначений в абз. 5 п.п. 26 п. 5 Переліку документів, що подаються з рапортом про звільнення військовослужбовця з військової служби, Додатку 19 до Інструкції № 170.
Щодо витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді, який зазначений в абз. 5 п.п. 26 п. 5 Переліку документів, що подаються з рапортом про звільнення військовослужбовця з військової служби, Додатку 19 до Інструкції № 170.
Кабінетом Міністрів України 15 листопада 2024 року прийнята постанова № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” (чинна з 26.11.2024), якою затверджено “Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи” (далі Постанова №1338).
В п. 2 Постанови № 1338, зазначено, що з 1 січня 2025 р. експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою; проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Відповідно до п.п. 9 п. 9 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, експертні команди зокрема: встановлюють потребу в постійному сторонньому догляді.
Постановою №1338 затверджено Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, в якому визначено процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування ….
В п. 40 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, зазначено, що за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства зокрема: потреби у постійному сторонньому догляді.
Форму рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.12.2024 № 2067.
Отже з 01.01.2025 проведення оцінювання повсякденного функціонування повнолітньої особи щодо потреби у постійному сторонньому догляді, здійснюється експертними командами, які сформовані та функціонують у кластерних та/або надкластерних закладах охорони здоров`я та за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення потреби у постійному сторонньому догляді.
Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів проведення оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та прийняття експертною командою рішення щодо встановлення потреби у постійному сторонньому догляді.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 із військової служби за пп.“г” п.2 ч.4 та п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач зауважує про те, що належність медичних висновків лікарсько консультативної комісії за формою первинної облікової документації № 080-4/о, що є необхідним для звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 та п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу підтверджена сталою судовою практикою, зокрема: Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 17.03.2025 по справі № 200/6854/24; 2. П`ятим апеляційним адміністративним судом у постановах від 27.05.2025 у справі № 400/10754/24, від 25.06.2025 у справі № 420/35513/24, від 20.11.2025 у справі № 400/11094/24, від 14.01.2026 у справі № 420/7306/25, Верховним Судом у постанові від 21.02.2024 року по справі № 120/1909/23, Верховним Судом у постанові від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23, Верховним Судом у постанові від 20.11.2025 у справі № 560/17590/24.
Колегія суддів зазначає, що не є юридично спроможними акцентування скаржником уваги на висновки апеляційних адміністративних судів, які викладено у відповідних судових актах, оскільки за приписами ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд також відхиляє покликання позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23, від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 оскільки у вказаних справах обставини справи суттєво відрізняються від обставин справи, що розглядається, оскільки стосуються правовідносин, що відбувалися до 01.01.2025 (02.10.2024 набрали чинності зміни до Інструкції №170, внесені наказом Міністерства оборони України від 23.07.2024 №495, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.09.2024 за №1361/42706 та в додатку 19 до Інструкції визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби) та робить їх висновки не релевантними до спірних правовідносин.
Поміж іншого, що аналізуючи правову природу звільнення з військової служби за сімейними обставинами, апеляційний суд виходить з того, що згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. 
Згідно із статтею 65 Конституції України - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Цей обов`язок має загальнодержавне значення і превалює над приватними інтересами особи в умовах воєнного стану.
Так зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба – це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. 
Згідно із статтею 24 Конституції України Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
У контексті виконання військового обов`язку даний конституційний принцип означає, що обов`язок із захисту Вітчизни є рівним та безумовним для всіх громадян.
Разом з тим, держава, передбачила пп.“г” п.2 ч.4 та п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” можливість звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через визначені сімейні обставини або інші поважні причини.
Апеляційний суд зазначає, що право на таке звільнення за своєю суттю є правовою преференцією (пільгою), що дозволяє військовослужбовцю достроково припинити виконання конституційного обов`язку. 
Разом з тим, реалізація цього права не є автоматичним і виникає виключно у разі сукупного дотримання певних умов, а саме: 
- наявності реальної сімейної обставини, передбаченої законом (за обставинами справи, що розглядається - потреба у постійному догляді); 
- отримання встановленого процесуального порядку, що полягає у наданні вичерпного та належним чином оформленого пакету документів відповідно Інструкції № 170, які беззаперечно підтверджують таку обставину.
Виходячи з принципу правової визначеності, обов`язок доведення наявності підстав для звільнення покладається на військовослужбовця. Ненадання повного пакету документів або надання документів, які не відповідають вимогам закону, нівелює право на отримання зазначеної преференції (пільги), оскільки в такому разі пріоритетним залишається конституційний обов`язок із захисту Вітчизни.
Таким чином, лише за умови повного документального підтвердження відповідних сімейних обставин у командира військової частини виникає юридичний обов`язок прийняти рішення про звільнення особи з військової служби.
Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги. 
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі № 420/32203/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк