ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року	справа № 380/19672/25	
місто Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
у с т а н о в и в:
І. Стислий виклад позицій учасників справи
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві код ЄДРПОУ 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16 (надалі за текстом - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області код ЄДРПОУ 13814885, адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (надалі за текстом - відповідач-2), у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.08.2025 № 134450025154 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 01.09.2000 по 12.08.2025 на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 15.08.2003 по 17.02.2010, з 05.01.2013 по 12.05.2016, з 04.03.2019 по 21.08.2025 на посаді сестри медичної (медсестри) 4-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві застосувати щодо ОСОБА_1 віковий ценз у 50 років відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 29.05.2025 згідно із заявою про призначення пенсії від 21.08.2025 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.08.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. від 28.08.2025 № 134450025154 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку.
22.10.2025 до суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позові повністю. Відзив обґрунтований тим, що у рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 розглядалося питання щодо законності підвищення пенсійного віку для категорій працівників, що визначені у ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", натомість в даному випадку питання стосується віку, необхідного для отримання пенсійного забезпечення на пільгових умовах за віком за приписами статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"). Аналізуючи зазначені правові норми та зважаючи на викладені обставини в їх сукупності вважає, що дії органів Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції, законах України, а позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
28.10.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просить позов задовольнити повністю. Вказана відповідь обґрунтована тим, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. 
04.11.2025 до суду від представника відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити у позові повністю. Вказані заперечення обґрунтовані тим, Законом України "Про внесення змін до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення", що набрав чинності 15 серпня 2003 року), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Відповідно наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний номер, довідки про стаж) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 32 роки 4 місяці 26 днів. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2 та недосягненням пенсійного віку (55 років).
Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не подав.

ІІ. Рух справи
Ухвалою від 06.10.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.
Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи
Згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 :
- навчалася у Львівському медучилищі центру «Медик»;
- з 08.09.1992 – 02.02.1995 – санітарка лабораторії 3-ї міської лікарні м. Львова (довідка № 26 від 02.02.1995);
- з 08.02.1995 – 24.07.2000 – медсестра у Львівській обласній клінічній лікарні; 
-з 01.09.2000 – по момент звернення із заявою – медсестра 4-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львова (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова);
- 01.10.2008 – назва лікарні змінена на Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»;
- 01.01.2011 – найменування посади медсестри 4-го відділення замінена на «сестра медична» цього ж відділення;
- 01.11.2018 – назва лікарні змінена на Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня». 
Згідно з довідкою № 561 від 12.08.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення з 1 вересня 2000року (наказ про прийом на роботу № 76-к від 01.09.2000) по даний час. 
За період роботи в установі ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку перебувала:
- з 18 лютого 2010 року по 22 грудня 2012 року (наказ про надання відпустки № 19-к від 17.02.2010), до роботи приступила 4 січня 2011 року (наказ № 1 к від 04.01.2011);
- з 13 травня 2016 року по 3 березня 2019 року (наказ про надання відпустки № 102-к від 13.05.2016), до роботи приступила 4 березня 2019 року (наказ № 49-к від 01.03.2019). 
За період роботи в установі Ковальчук Н.А. у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала. 
Згідно із Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1110-ІУ від 10.07.2003 стаж роботи зараховується у подвійному розмірі. 
Довідка видана для пред`явлення в управління Пенсійного фонду України. 
Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 562 від 12.08.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» за період з 01.09.2000 по 12.08.2025 – 24р. 11 міс 12 дн., виконувала повний робочий день безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за професією, посадою медсестри (сестри медичної) 4-го відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділ 24-а п.-2а код КП 2230.2, підстава постанова КМУ №461 від 24.06.2016р. 
Підстава для видачі: наказ про прийом на роботу № 76-к від 01.09.2000, надавалась щорічна відпустка терміном на 24 календарні дні та додаткова відпустка терміном 7 календарних днів - наказ № 205-к від 03.07.2023, 285-к від 17.07.2024, № 248-к від 07.07.2025. Наказ про атестацію: № 29 від 26.12.1996; № 38 від 10.12.2001; № 33 від 05.11.2004; № 140 від 24.11.2009; № 102 від 10.12.2014; № 140 від 10.12.2019. 
Згідно з довідкою №623 від 05.09.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», згідно із штатним розписом на 2025 рік в КНП ЛОР «ЛОІКЛ» не передбачено посади «Начальник відділу кадрів», натомість у штатному розписі є посада «Старший інспектор з кадрів».
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21 серпня 2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області через вебпортал із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років та заявою від 21.08.2025, у якій просила розрахувати її стаж роботи в подвійному розмірі згідно зі статею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період роботи з 01.09.2000 по момент звернення із заявою.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.08.2025 №134450025154 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №2 та недосягненням пенсійного 55-річного віку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вважаючи протиправним вказане рішення відповідача-1, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду
Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Закон № 1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.
01 січня 2004 року набув чинності Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Верховна Рада України 3 жовтня 2017 року ухвалила Закон України № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту:
"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".
Згідно зі статтею 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ.
Тому на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.
Тому, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки позивач вважає, що під час призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положенням статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивачки про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-ІV.
Отже, визначаючись з тим, нормами якого саме закону слід керуватися під час призначення пенсії позивачки, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи № 360/3611/20.
Так, розглядаючи вказану справу, у постанові від 03.11.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тому застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам розглянутої справи № 360/3611/20.
Отже, враховуючи положення частини третьої статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду справи № 360/3611/20.
Оскільки ключовим для вирішення цієї справи є питання нормами якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи № 360/3611/20, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо застосування положень статті 13 Закону № 1788-ХІІ під час призначення їй пенсії.
Щодо зарахування стажу у подвійному розмірі, суд зазначає таке.
01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За правилами частини четвертої статті 24 згаданого Закону (тут і далі в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Аналогічна позиція викладена в постанові суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 та в постанові від 12.12.2019 року у справі №582/874/17.
Як вже встановив суд, згідно із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 :
- навчалася у Львівському медучилищі центру «Медик»;
- з 08.09.1992 – 02.02.1995 – санітарка лабораторії 3-ї міської лікарні м. Львова (довідка № 26 від 02.02.1995);
- з 08.02.1995 – 24.07.2000 – медсестра у Львівській обласній клінічній лікарні; 
-з 01.09.2000 – по момент звернення із заявою – медсестра 4-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львова (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова);
- 01.10.2008 – назва лікарні змінена на Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»;
- 01.01.2011 – найменування посади медсестри 4-го відділення замінена на «сестра медична» цього ж відділення;
- 01.11.2018 – назва лікарні змінена на Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня». 
Згідно з довідкою № 561 від 12.08.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення з 1 вересня 2000 року (наказ про прийом на роботу № 76-к від 01.09.2000) по даний час. 
За період роботи в установі ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку перебувала:
- з 18 лютого 2010 року по 22 грудня 2012 року (наказ про надання відпустки № 19-к від 17.02.2010), до роботи приступила 4 січня 2011 року (наказ № 1 к від 04.01.2011);
- з 13 травня 2016 року по 3 березня 2019 року (наказ про надання відпустки № 102-к від 13.05.2016), до роботи приступила 4 березня 2019 року (наказ № 49-к від 01.03.2019). 
За період роботи в установі Ковальчук Н.А. у відпустці без збереження заробітної плати не перебувала. 
Згідно із Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1110-ІУ від 10.07.2003 стаж роботи зараховується у подвійному розмірі. 
Згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 562 від 12.08.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» за період з 01.09.2000 по 12.08.2025 – 24р. 11 міс 12 дн., виконувала повний робочий день безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за професією, посадою медсестри (сестри медичної) 4-го відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділ 24-а п.-2а код КП 2230.2, підстава постанова КМУ №461 від 24.06.2016р. 
Підстава для видачі: наказ про прийом на роботу № 76-к від 01.09.2000, надавалась щорічна відпустка терміном на 24 календарні дні та додаткова відпустка терміном 7 календарних днів - наказ № 205-к від 03.07.2023, 285-к від 17.07.2024, № 248-к від 07.07.2025. Наказ про атестацію: № 29 від 26.12.1996; № 38 від 10.12.2001; № 33 від 05.11.2004; № 140 від 24.11.2009; № 102 від 10.12.2014; № 140 від 10.12.2019. 
Суд відхиляє посилання відповідача-1 у спірному рішення про те, що не враховано до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи згідно з довідкою від 12.08.2025 № 562 виданої КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» (з урахуванням довідки від 12.08.2025 № 561), оскільки довідка не засвідчена підписом начальника відділу кадрів, доручення чи наказ про покладання обов`язків на старшого інспектора з кадрів не надано, оскільки згідно з довідкою № 623 від 05.09.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», згідно із штатним розписом на 2025 рік в КНП ЛОР «ЛОІКЛ» не передбачено посади «Начальник відділу кадрів», натомість у штатному розписі є посада «Старший інспектор з кадрів».
При цьому, суд відзначає, що стаж роботи позивача підтверджується також трудовою книжкою, яка є основним документом відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ та пункту 1 Порядку № 637.
Щодо доводів органу пенсійного фонду про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, суд зазначає про таке.
Так, за змістом пункту 2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно із пунктом 3 статті 40 Закону №1058-IV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Приписами частини другої статті 24 Закону №1058 передбачено, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, як зазначено в частині третій вказаної статті, страховий стаж ураховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Вимогами пункту 4 статті 24 Закону №1058-IV установлено, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Суд зауважує, що редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час.
При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами статті 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.
Висновки щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для обчислення пенсії за віком викладені у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17.
Зокрема, Верховний суд у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №160/14078/22 (провадження № К/990/11823/23), зазанчає, що відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2010 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим, суд вказує на те, що згідно з довідкою № 561 від 12.08.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працює в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення з 1 вересня 2000 року (наказ про прийом на роботу № 76-к від 01.09.2000) по даний час. 
Згідно із Законом України «Про внесення змін до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1110-ІУ від 10.07.2003 стаж роботи зараховується у подвійному розмірі. 
Як вже зазначав суд, у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 562 від 12.08.2025, виданої Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» за період з 01.09.2000 по 12.08.2025 – 24р. 11 міс 12 дн., виконувала повний робочий день безпосередньо обслуговувала інфекційних хворих в інфекційному відділенні, за професією, посадою медсестри (сестри медичної) 4-го відділення, що передбачено Списком 2, розділом XXIV, підрозділ 24-а п.-2а код КП 2230.2, підстава постанова КМУ № 461 від 24.06.2016р. 
Суд висновує, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати в подвійному розмірі періоди роботи з дати 15.08.2003 не підлягають до задоволення, оскільки зарахування періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в інфекційних закладах після 01.01.2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Ураховуючи встановлені обставини справи, суд висновує про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача-1 щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 17.02.2010, з 05.01.2013 по 12.05.2016, з 04.03.2019 по 21.08.2025 на посадах сестри медичної (медсестри) 4-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») у подвійному розмірі відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1110-IV від 10.07.2003 та статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991.
Окрім цього, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період роботи позивача з 01.09.2000 по 12.08.2025 на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»)
Щодо позовних вимог про призначення пенсії, суд висновує таке.
Суд встановив, що станом на час звернення позивачки за призначенням пільгової пенсії, їй виповнилося 50 років.
В оскарженому рішенні відповідача-1 зазначено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 04 місяці 26 днів.
З урахуванням викладеної правової позиції Верховного Суду в зразковій справі №360/3611/20, та з врахуванням того, що позивач на час звернення до пенсійного органу досягла 50 років, пенсійний орган зобов`язаний був застосувати віковий ценз у 50 років при розгляді заяви позивача.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення відповідача-1 від 28.08.2025 № 134450025154 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » з посиланням на недосягнення позивачкою пенсійного віку, визначеного статтею 114 Закону № 1058-ІV, а саме 55 років та відсутністю пільгового стажу, є протиправним.
У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено відповідача-1.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є відповідач-1.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.
Суд зазначає, що призначення пенсії позивачу залежить від достатності необхідного стажу та дотримання інших умов, які у свою чергу, не є предметом спору у справі. У зв`язку з цим, суд вважає, що задоволення такої позовної вимоги є передчасним.
З метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 21.08.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, зарахувавши позивачу період роботи з 01.09.2000 по 12.08.2025 на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а також період роботи позивача з 01.01.2004 по 17.02.2010, з 05.01.2013 по 12.05.2016, з 04.03.2019 по 21.08.2025 на посаді сестри медичної (медсестри) 4-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м. Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

V. Судові витрати
Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, який прийняв протиправне рішення, необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.08.2025 № 134450025154 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи ОСОБА_1 з 01.09.2000 по 12.08.2025 на посаді медсестри (сестри медичної) 4-го відділення Інфекційної клінічної лікарні м. Львів (Комунальної інфекційної клінічної лікарні м. Львова, Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня»).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 17.02.2010, з 05.01.2013 по 12.05.2016, з 04.03.2019 по 21.08.2025 на посаді сестри медичної (медсестри) 4-го відділення в Інфекційній клінічній лікарні м. Львів (Комунальній інфекційній клінічній лікарні м.Львова, Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня») до її страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві застосувати щодо ОСОБА_1 віковий ценз у 50 років відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та з урахуванням зарахованого стажу.
В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві код ЄДРПОУ 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович