Справа № 521/4166/26
Номер провадження № 2/521/4405/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Ганошенка С.А.,
за участі секретаря судового засідання - Папінян В.В., -
розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Одеси по суті цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК "ПОЗИКА"» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
20.03.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК "ПОЗИКА"» подало до суду вищевказану позовну заяву, у якій просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 39682249 від 01.12.2021 року, що становить 18700,00 грн. та суму судових витрат.
Позов обґрунтований наступним чином, що 01.12.2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ФК «ІРБІС» кредитний договір №39682249 від 01.12.2021 року, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За вказаним кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі визначеному кредитним договором -5500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, та в Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на офіційному веб-сайті кредитодавця. 
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» укладено договір факторингу №01092025/01, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІРБІС» відступило ТОВ «ФК «ПОЗИКА» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №39682249 від 01.12.2021 року. 
Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у сумі 18700,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 5500,00 грн; заборгованість за відсотками становить 13200,00 грн. 
Оскільки відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо погашення кредиту, позивач просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості та судові витрати по справі.
Розрахунок суми заборгованості доданий до матеріалів справи. Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.
Ухвалою суду від 23.03.2026 року відкрито провадження по справі, встановлено розглядати цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позивача про судовий розгляд справи було повідомлено шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем його проживання.
Відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання, яка повернулась на адресу суду 29 квітня 2026 року із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву до суду не направив. 
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надходили. 
У зв`язку з чим та після закінчення тридцятиденного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч. 2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на те, що розгляд даної справи здійснений у спрощеному провадженні без виклику учасників, підстави для проведення заочного розгляду справи відсутні.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.12.2021 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ФК «ІРБІС» кредитний договір №39682249 від 01.12.2021 року, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За вказаним кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі визначеному кредитним договором -5500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, та в Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на офіційному веб-сайті кредитодавця. 
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» укладено договір факторингу №01092025/01, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІРБІС» відступило ТОВ «ФК «ПОЗИКА» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №39682249 від 01.12.2021 року. 
Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у сумі 18700,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 5500,00 грн; заборгованість за відсотками становить 13200,00 грн. 
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію". Примірник договору про споживчий кредит, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до статей 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.
Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стосовно обумовлення нарахування відсотків за користування Кредитом, між сторонами Договору обумовлені умови Кредитного договору, де Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, а ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання їх виконати. 
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Отже сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Суд не приймає до уваги твердження, що договір ним не укладався, оскільки це спростовується матеріалами справи.
Отже, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», що утворилася, і станом на 01.09.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить -18700,00 гривень, яка складається з сум: 
- заборгованості за тілом кредиту - 5500,00 гривень.;
- заборгованості за нарахованими відсотками - 13200,00 грн.;
- заборгованості за штрафами та комісіями-0,00 грн.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. 
Відповідно до приписів ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). 
Судом встановлено, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №39682249. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. 
Згідно п. 3.1 вказаного Договору, Товариство надало кредит Клієнту у розмірі 5500,00 гривень з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього Договору, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, передбачені цим Договором у строки та на умовах даного Договору. 
Сторони визначили, що за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3 %, яка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2 цього Договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою Клієнта. 
Цей договір укладений в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 451169, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 згідно із Законом України «Про електронну комерцію», що підтверджено довідкою про ідентифікацію клієнта від 01.09.2025 року. 
ТОВ «ФК «ІРБІС» виконало взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного Кредитного договору №39682249 від 01 грудня 2021 року, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 5500,00 грн. на банківську картку номер № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24 жовтня 2025 року про перерахування суми кредиту через сервіс онлайн платежів «iPay».
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, перерахувавши на платіжну карту відповідача № НОМЕР_2 суму кредиту 5500,00 гривень. 
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ТОВ «ФК «ПОЗИКА» укладено договір факторингу №01092025/01, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІРБІС» відступило ТОВ «ФК «ПОЗИКА» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №39682249 від 01 грудня 2021 року. 
Згідно із розрахунком заборгованості, загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2025 року становить у сумі 18700,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту- 5500,00 грн., та залишок % за кредитом -13200,00 грн. 
Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. 
Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 
Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). 
Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «Позика» відповідачем не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ «ФК «Позика» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які б спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 18700,00 грн. 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. 
Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. 
Судом встановлено, що 02 січня 2026 року між ТОВ «ФК «ПОЗИКА» в особі директора Міньковської А.В. та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги №39493634/01. 
Відповідно до акту про надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16 лютого 2026 року, вбачається, що ФОП ОСОБА_2 було надано позивачу ТОВ ФК «ПОЗИКА» послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі, а саме: письмова консультація клієнта щодо спірних правовідносин; правовий аналіз обставин спірних правових відносин та надання правових рекомендацій; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи; формування додатків до позовної заяви на загальну суму 5500,00 грн. 
При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 
При цьому, Верховний Суд зазначає, що суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. 
До аналогічних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21. 
При цьому, суд приходячи до вищевказаного висновку про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, виходив також з того, що ФОП ОСОБА_2 неодноразово надавала правову допомогу позивачу ТОВ «ФК «ПОЗИКА» по аналогічним спорам з приводу стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому суд вважає, вищевказані витрати з правової допомоги завищеними та такими, що підлягають зменшенню, зокрема в частині витрат, на письмову консультацію щодо спірних правовідносин та правовий аналіз обставин спірних правовідносин загальною вартістю 2000,00 ( дві тисячі) грн. 
Таким чином, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 3500,00 грн. 
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн. що підтверджується платіжною інструкцією №39682249 від 03.03.2026 року.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. 
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, 

В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК "ПОЗИКА"» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК "ПОЗИКА"» (адреса місцезнаходження: 07406, Київська область. м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1, код ЄДРПОУ: 39493634) заборгованість за договором споживчого кредиту № 525140-КС-002 від 01.05.2025 року у розмірі -18700,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК "ПОЗИКА"» (адреса місцезнаходження: 07406, Київська область. м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1, код ЄДРПОУ: 39493634) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн.
В іншій частині вимог на правову допомогу - відмовити.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дати виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.05.2026 року. 

Суддя     Сергій ГАНОШЕНКО