Справа № 591/13514/25
Провадження № 2/591/3529/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року 

Зарічний районний суд м. Суми в складі: 
головуючого судді Ніколаєнко О.О.,
за участю секретаря судового засідання Шпаченко М.В., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/13514/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені із заборгованості по сплаті аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що за судовим рішення від 30 липня 2021 року стягуються з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої сина сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з неповною та несвоєчасною сплатою відповідачем аліментів за період з 15.05.2025 по 31.10.2025 утворилась заборгованість, на яку має бути нарахована пеня у розмірі 46225,21 грн. Враховуючи, що за ч. 1 ст. 196 СК України сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості, просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 28 160,74 грн.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. Позивачка на стадії судового розгляду позов також підтримала та додатково пояснила, що на виконанні у виконавчій службі перебував виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів. У подальшому у неї з відповідачем виникла конфліктна ситуація, вона вирішила, що не бажає від нього нічого і звернулась до державного виконання із заявою про повернення виконавчого листа. Протягом часу, поки вони з відповідачем не спілкувались, відповідач не здійснював утримання дитини ані в добровільному, ані в примусовому порядку. У подальшому вони з відповідачем відновили спілкування, позивачка подала до виконавчої служби виконавчий лист знову. У періоді з травня 2025 року по листопад 2025 року відповідач не сплачував аліменти, у зв`язку з чим він зобов`язаний сплатити пеню. На запитання суду, чи повідомляла позивачка відповідача про те, що вона знов подала виконавчий лист на примусове виконання, позивачка відповіла, що особисто відповідача не повідомляла; виконавець їй сказала, що повідомила боржника у виконавчому провадженні про відкриття провадження.
У судовому засіданні відповідач заперечував проти позову та пояснив, що платив аліменти з 2021 року. Потім позивачка відкликала виконавчий лист. Планували домовитися стосовно розподілу витрат на дитину. Був період, коли він з позивачкою не спілкувались, позивачка не давала йому дитину, тоді він дійсно не утримував дитину. У кінці 2025 року дізнався, що позивачка знов пред`явила виконавчий лист до виконання, до цього не знав, що виконавчий лист перебуває на виконанні. Після того, як дізнався про відкрите виконавче провадження, погасив існуючий борг і сплачує аліменти.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 липня 2021 року у справі № 591/1167/21 зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері — ОСОБА_5 (а.с. 9 зворот-10).
На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 31.08.2021 року.
Згідно з поясненнями сторін цей виконавчий лист перебував на примусовому виконанні з 2021 року, був повернутий державним виконавцем за заявою стягувача. 
10.07.2025 постановою державного виконавця повторно відкрито виконавче провадження ВП № 78567328 з примусового виконання виконавчого листа у справі №591/1167/21. 
На запит суду від органу ДВС надійшло повідомлення, згідно з яким у виконавчому провадженні ВП №78567328 стягнення аліментів здійснюється з 15.05.2025. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 78567328 була своєчасно направлена боржнику, що підтверджується витягом із журналу реєстрації вихідної кореспонденції, відповідно до якого 15.07.2025 рекомендоване відправлення було направлено на адресу ОСОБА_2 (а.с. 44-45).
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним 18.11.2025 року державним виконавцем Зарічного відділу ДВС у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з 15.05.2025 року по 31.10.2025 року становила 27 191,30 грн (а.с. 11).
На спростування наявності боргу відповідачем надано копії платіжних інструкцій, які підтверджують сплату заборгованості за виконавчим провадженням. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Зарічного відділу ДВС у м. Суми 26.01.2026 року, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 26.01.2026 року відсутня, а переплата становить 708,00 грн. У листопаді 2025 року відповідач погасив борг з аліментів, у подальшому щомісячно сплачував аліменти у розмірі не меншому, ніж визначено рішенням суду (а.с. 31-38).
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України).
Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19)).
Аналіз положень статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти.
Як встановлено судом під час розгляду справи, заборгованість з аліментів утворилася за період з 15.05.2025 по 31.10.2025. Разом з тим, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду від 30.07.2021, раніше вже перебував на примусовому виконанні, проте був повернутий державним виконавцем за особистою заявою стягувача (позивачки). Позивачка у судовому засіданні підтвердила, що самостійно відкликала виконавчий лист через конфлікт з відповідачем, зазначивши, що «не бажає від відповідача нічого». Тобто, у період після повернення виконавчого листа і до моменту його повторного пред`явлення, примусове стягнення аліментів не здійснювалося з волевиявлення самої позивачки.
З матеріалів справи вбачається, що повторно виконавчий лист був пред`явлений до виконання лише влітку 2025 року, і постановою державного виконавця від 10.07.2025 було відкрито виконавче провадження ВП № 78567328, у якому розрахунок заборгованості було проведено ретроактивно з 15.05.2025 року.
Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено на адресу відповідача лише 15.07.2025, (а.с. 44-45), доказів її отримання відповідачем не надано.
Відповідач у судовому засіданні послідовно стверджував, що не знав про повторне пред`явлення виконавчого листа позивачкою аж до кінця 2025 року, оскільки остання його про це не повідомляла (що підтвердила і сама позивачка), а поштову кореспонденцію від ДВС він не отримував. 
Суд зауважує, що після того, як відповідач дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження та суми нарахованого боргу, він виявив добросовісну поведінку та у листопаді 2025 року погасив існуючу заборгованість з аліментів. Станом на 26.01.2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів повністю відсутня та була наявна переплата у розмірі 708,00 грн (а.с. 31-38). За наданими відповідачем копіями платіжних інструкцій у періоді до 31.03.2026 він щомісячно сплачував аліменти за відкритим виконавчим провадженням. 
Враховуючи, що першочерговою причиною неотримання аліментів за спірний період стало відкликання виконавчого документа самою позивачкою, відсутність взаємного спілкування між батьками та неповідомлення позивачкою відповідача про зміну свого рішення щодо стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що виникнення заборгованості в даному випадку не є наслідком винної поведінки відповідача.
У даному випадку боржник довів, що заборгованість виникла з причин, що не залежали від його волі, а невиконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів певною мірою зумовлене поведінкою самого стягувача .
Оскільки пеня є мірою майнової відповідальності за винне ухилення від виконання обов`язку, а у діях ОСОБА_2 судом не встановлено винної та умисної поведінки щодо несплати аліментів, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати пені.
За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2026 року.
Суддя О.О.Ніколаєнко