Справа № 465/9421/25 
Провадження 2/465/29/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
12.06.2026 року         м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б.,
з участю секретаря судового засідання Пони Ю.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЕЙС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 09.07.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9847143 (далі - Кредитний договір) на суму 11 500,00 грн. Згідно з умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти. На виконання умов Кредитного договору, 09.07.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" на платіжну картку № НОМЕР_5, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН" з відміткою та додатком до нього.
20.01.2025 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс (далі - Договір Факторингу 1), відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором 09.07.2024, за яким право вимоги грошової заборгованості до відповідача перейшло до ТОВ "ФК "Ейс".
Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість, що становить 37 745,00 грн, яка складається з: 11 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 26 245,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. 
У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість за кредитним договором №00-9847143 від 09.07.2024.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, постановлено витребувати докази.
11.11.2025 на виконання ухвали Франківського районного суду м. Львова від 22.10.2026 на адрес суду надійшли витребувані докази.
17.11.2025 через підсистему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Галайський О.В. подав відзив, в якому просить у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в судовій справі № 465/9421/25 відмовити повністю, судові витрати стягнути із позивача, мотивуючи тим, шо стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт формування та направлення на фінансовий номер телефону або електронну адресу відповідача одноразового ідентифікатора. Твердження позивача про укладення правочину в електронній формі є голослівним, непідтвердженим та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України. Зазначає, що матеріалах справи, наданих позивачем, відсутні будь-які докази, які б підтверджували сам факт відправлення та отримання відповідачем SMS повідомлення чи електронного листа з кодом. Вважає, що відсутність доказів приналежності мобільного номера телефону на який за словами кредитодавця було надіслано одноразовий ідентифікатор відповідачу, відсутність доказів направлення та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора свідчить про недоведеність факту вчинення ним акцепту оферти позивача. Без підтвердження волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору неможливо встановити, що між сторонами виникли договірні правовідносини. Процедура ідентифікації за допомогою одноразового пароля є юридично значущою дією, яка прирівнюється до власноручного підпису. Якщо позивач не може довести, що ця процедура була дотримана, що пароль був згенерований, відправлений і отриманий саме відповідачем, то відсутня ключова ланка у ланцюгу доказів - підтвердження волі сторони на укладення правочину. Вважає, що договір не може вважатися укладеним, а вимоги позивача про стягнення заборгованості за таким нібито укладеним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо відсутності доказів надання кредитних коштів позичальнику, зазначає, що надана стороною позивача інформаційна довідка не може бути прийнята як доказ перерахування коштів, оскільки вона не відповідає вимогам до первинних платіжних документів, не є допустимим доказом та є лише опосередкованим свідченням, створеним зацікавленою стороною. Оскільки факт передачі грошей як ключова умова для виникнення обов`язку з їх повернення не доведений належними та допустимими доказами, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо безпідставного та незаконного нарахування стороною позивача відсотків за користування кредитом, зазначає, що Договір наданий стороною позивача, якщо не в цілому, то як мінімум в частині денної процентної ставки є нікчемним та в силу ст. 216 ЦК України не створює за собою юридичних наслідків для сторін. Нарахування процентів за Договором з розрахунку денної процентної ставки в 1,45% є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України, зокрема положенням Закону України «Про споживче кредитування». Позовні вимоги в частині нарахованих відсотків за незаконною процентною ставкою є безпідставними та неправомірними, зважаючи на це, підстави для задоволення таких позовних вимог в судовому порядку - відсутні. Щодо позовних вимог в частині стягнення комісії, зазначає, що комісія за надання кредиту в даному випадку стягненню не підлягає, оскільки є незаконною. Положення договору, що її передбачає, є нікчемним. Чинне законодавство України та судова практика чітко встановлюють, що обслуговування кредиту є обов`язком банку і не може оплачуватися позичальником окремо. Це дії, що відповідають економічним потребам самого банку, а не є самостійною послугою для клієнта. Отже, позовні вимоги в частині стягнення комісії за договором є необґрунтованими, безпідставними та незаконними, відтак такими, що задоволенню не підлягають. Щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, вважає, що є необґрунтованими та неспівмірними заявлені стороною позивача до стягнення суми судових витрат (витрат на професійну правову допомогу) з реальним обсягом такої правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг та пропорційності витрат щодо ціни зустрічного позову. 
18.11.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача - Поляков О.В., подав відповідь на відзив, де просить суд стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" (02094, місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок 6, кабінет 13, Код ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за Кредитним договором №00-9847143 від 09.07.2024 року у розмірі 37745,00 грн., яка складається з наступного: 11500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 26245,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, мотивуючи це тим, що позивач розцінює позицію відповідача як намагання ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість за невиконаними зобов`язанням, а щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20.11.2025 розгляд справи відкладено.
21.11.2025 через підсистему «Електронний суд» предстаник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Галайський О.В., подав заперечення на відповідь на відзив, та вказує, що відсутність належних і достатніх доказів приналежності відповідачу мобільного номера телефону, на який, згідно з твердженнями кредитодавця, було надіслано одноразовий ідентифікатор, а також відсутність підтверджень факту направлення та отримання відповідачем цього ідентифікатора, свідчить про недоведеність акцепту оферти позивача. З огляду на те, що процедура ідентифікації за допомогою одноразового пароля прирівнюється до власноручного підпису та є юридично значущою дією, неможливість позивача довести дотримання цієї процедури зокрема, підтвердження генерації, відправлення та отримання пароля саме відповідачем повністю унеможливлює встановлення факту волевиявлення сторони на укладення правочину. Зазначає, що без підтвердження волі відповідача на укладення кредитного договору, неможливо констатувати виникнення договірних правовідносин між сторонами. Вважає, що договір не може вважатися укладеним, а вимоги позивача про стягнення заборгованості за таким нібито укладеним договором є безпідставними та необґрунтованими.
19.01.2026 через підсистему «Електронний суд» представник позивача - Поляков О.В., подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить врахувати дану заяву при розгляді справи та зменшити розмір позовних вимог до 31 000,00 грн., що складає: тіло кредиту - 10 000,00 гривень, комісія - 1 500,00 гривень, відсотки - 19 500,00 гривень.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.01.2026 прийнято до розгляду заяву представника позивача в порядку ст. 49 ЦПК України про зменшення розміру позовних вимог.
Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання, призначене на 08.06.2026 о 09:50 год не забезпечив, натомість у прохальній частині позову просив розглянути справу в спрощеному позовному провадженні та за відсутності представника позивача. 
Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи.
Від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Галайського О.В. через систему «Електронний суд» подано заяву про здійснення розгляду судової справи №465/9491/25 за наявними в справі матеріалами та за відсутності сторони відповідача.
З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Статтею 13 ЦК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 09.07.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-9847143 (далі - Кредитний договір) на суму 10 000,00 гривень, строком на 360 днів до 04.07.2025, із визначенням комісії за надання кредиту у розмірі 15.00% від суми, яка складає 1500,00 гривень, денна процентна ставка 1,5%.
Договір був підписаний відповідачем 09.07.2024 11:25:20 у відповідності до вимог частин 6, 8 статтей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором: 07540, який був надісланий на номер мобільного телефону НОМЕР_2 .
Факт виконання первісним кредитором своїх зобов`язань по договору в частині надання кредиту на рахунок відповідача, підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», де зазначено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Номер телефону НОМЕР_2 був/є фінансовим та знаходиться/знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 . На рахунок карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) було зараховано кошти у сумі 10 000,00 UAH за період 09.07.2024-14.07.2024. До довідки долучено виписку АТ КБ "ПриватБанк" згідно якої вбачається факт перерахування на рахунок ОСОБА_1 09.07.2024 коштів в розмірі 10 000гривень.
Відтак, факт виконання зобов`язання первинним кредитором щодо перерахування суми кредиту в розмірі 10 000грн. на банківський рахунок відповідача, як і належність відповідачу номера телефону за яким здійснено направлення одноразового ідентифікатора, а також прийняття таких коштів відповідачем, повністю підтверджується даною довідкою та випискою по рахунку ОСОБА_1 , чим спростовуються твердження представника відповідача.
Однак, ОСОБА_1 повністю не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування, допустив заборгованість зі сплати кредиту, відсотків, комісії.
20.01.2025 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором в розмірі 37 745грнивень. Зокрема, відповідно до Реєстру Боржників №Б/Н від 20.01.2025 до Договору Факторингу та Акту приймання-передачі (Додаток №11, № 12), до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача.
Також матеріали справи містять докази проведення розрахунків між сторонами за вказаним договором факторингу - платіжні інструкції від 27.01.2025, 31.01.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.
Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право кредитора за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується дослідженими доказами.
Враховуючи вищезазначене, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, заявлена до стягнення сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 31 000,00 грн., що складає: тіло кредиту - 10 000,00 гривень; комісія - 1 500,00 гривень; відсотки - 19 500,00 гривень (обчислені за 195 днів користування кредитом в розмірі 1% в день).
При цьому суд зазначає, що відсотки згідно заяви про зменшення позовних вимог в розмірі 19500грн. обраховані в межах строку кредитування та з врахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, яким доповнено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, що встановлює максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 Цивільного кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Частиною першою статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ІТС).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Встановивши підписання ОСОБА_1 електронним підписом кредитного договору №00-9847143 від 09.07.2024 року, яким визначено порядок та умови надання кредиту, останній погодився та підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору, яка акцептована ним одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти.
Ураховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію". Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.
Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти..
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України.
За приписами частин першої, другої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно з частиною першою ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
На підставі частини першої ст. 1049 Цивільного кодексу України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, проценти за користування ним, комісія за надання кредиту підлягають примусовому стягненню.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 422,40 гривень.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти на відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною позивача надано: Договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; додаткову угоду № 25771371421 від 11.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, довіреність та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Враховуючи викладене, зважаючи на обсяг та складність даної справи, достатність судової практики щодо спірних правовідносин, суд вважає, що надання/виконання послуг/робіт по даній справі не вимагало від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей, значної юридичної та технічної роботи. Для адвоката, який за своїм статусом має достатню правову кваліфікацію, цей спір є спором незначної складності.
Отже, витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 гривень є співмірними із складністю справи, наданими послугами у суді, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у відповідному розмірі.
Частинами 4, 5 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст рішення складено 12.06.2026, то не зважаючи на те, що судове засідання призначено на 08.06.2026, датою ухвалення рішення є саме 12.06.2026.
Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 279-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №LM20805440 від 07.02.2025 у розмірі 31 000 (тридцять одну тисячу) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір в розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійки та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», 02090, місто Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, каб.13, ЄДРПОУ 4298695.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 . 
Повний тест рішення виготовлено 12.06.2026.

Суддя Кушнір Б.Б.