Справа №491/146/26 
Провадження № 2/491/402/26
РІШЕННЯ
іменем України

01 липня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області
в складі головуючого судді - Желяскова О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Білоус А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до Ананьївської міської ради, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його дружини ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_2 , яка на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, право на земельну частку (пай) розміром 5,54 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Коханівської сільської ради Подільського району (колишнього Ананьївського району) Одеської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205, виданим 22 серпня 1996 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області, на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області № 245 від 06 серпня 1996 року, зареєстрованим у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 126. Зазначене право на земельну частку (пай) належало ОСОБА_3 – батьку дружини, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Право на земельну частку (пай) було успадковане дружиною позивача, яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Заповіту щодо розпорядження належним їй майном дружина позивача не залишила. З метою переоформлення спадкового майна, котре належало дружині, позивач звернувся до державного нотаріуса Ананьївської районної нотаріальної контори Одеської області, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та листом рекомендувала звернутися до суду, мотивувавши причини відмови відсутністю правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай). Не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач вважає, що за ним може бути визнане право на земельну частку (пай), оскільки це право на законних підставах належало за життя спадкодавцю ОСОБА_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205.
Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 04 березня 2026 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче засідання. Також задоволено клопотання позивача - витребувано копії спадкових справ: 65/2023, заведеної на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та № 252/2025 на майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.33-34).
Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 22 квітня 2026 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.93).
Позивач ОСОБА_1 , у судове засідання не прибув, натомість його представник - адвокат Юраш І.О., повноваження якої посвідчуються ордером на надання правничої допомоги серії ВН № 1669108 від 03 березня 2026 року (а.с.29), через підсистему «Електронний суд» надала заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі (а.с.103).
Представник відповідача Ананьївської міської радив судове засідання не прибув. Про дату, час та місце розгляду повідомлений у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного документу (а.с.108). Водночас, через підсистему «Електронний суд» представник Ради, в особі її Голови, Тищенко Ю.С. надав клопотання, в якому просить здійснити розгляд справи без участі відповідача, розгляд заяви залишає на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник зазначає, що права та обов`язки осіб, які беруть участь у цивільному судочинстві відомі та зрозумілі. Інших заяв, клопотань, відводів не мають (а.с.77).
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, заяви представників сторін у справі, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи.
У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
В частині першій статті 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 років померла спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 березня 2025 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради (а.с.12).
З наявної в матеріалах спадкової справи ксерокопії довідки, виданої Ананьївською міською радою 26 червня 2025 року за вихідним № 437, померла ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Громадяни, які були зареєстровані разом із померлою на день її смерті, відсутні (а.с.66).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 5,54 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала в колективній власності бувшого КСП «Україна», яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205, виданим 22 серпня 1996 року на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 06 серпня 1996 року № 245.
Як зазначив позивач, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) був втрачений, коли та за яких обставин йому невідомо. Про факт втрати сертифікату було оголошено у місцевій газеті «Вісті Ананьївщини»(а.с.24).
При житті ОСОБА_2 заповіти не складала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 71724722 від 08 березня 2023 року (а.с.21).
Позивач ОСОБА_1 є чоловіком спадкодавця, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 27 березня 2024 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради (а.с.13). 
З фотокопії спадкової справи № 252/2025, заведеної 09 серпня 2025 року на майно ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 09 серпня 2025 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою, у якій він повідомляє про смерть своєї дружини ОСОБА_2 у зв`язку з чим приймає спадщину, яка залишилася після її смерті (а.с.62).
Листом державного нотаріуса Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області від 23 жовтня 2025 року за вихідним № 1344/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у останнього відсутній правовстановлюючий документ - оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205, виданого 22 серпня 1996 року, та рекомендовано звернутись до суду (а.с.10).
Поряд з цим встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0261205 видано на ім`я ОСОБА_3 – батька спадкодавця (дружини позивача).
Факт належності земельної частки (паю) батькові спадкодавця ОСОБА_2 , підтверджується листом Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25 червня 2026 року за вихідним № 1/340-26, в якому повідомляється, що згідно із Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Україна» на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області на гр. ОСОБА_3 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205 від 22 серпня 1996 року № 126, який виданий на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації від 06 серпня 1996 року за № 245. Розмір земельної частки (паю) 5,54 в умовних кадастрових гектарах (а.с.110). 
Також, листом Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 05 червня 2026 року за вихідним № 1467/340-26 було повідомлено, що запис щодо переходу права власності на вищезазначену земельну ділянку на гр. ОСОБА_2 відсутній. Згідно із Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31 грудня 2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я гр. ОСОБА_2 не видавався (а.с.104). 
Отже, право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205, належало ОСОБА_3 , спадкоємцем якого була його донька ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, про що свідчить спадкова справа № 65/2023, заведена на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.41-61).
В матеріалах справи також наявна копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 11 грудня 1972 року виконавчим комітетом Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, яка свідчить, що спадкодавець ОСОБА_2 (дружина позивача) є донькою ОСОБА_3 , якому належало право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205 (а.с.18). 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
За рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу, згідно зі статтею 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1270 ЦК України).
Суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22).
Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина перша статті 392 ЦК України).
Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Право власності на спадкове майно може бути визнане лише за тими спадкоємцями, які в установлені законом строк та спосіб прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться, зокрема громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай).
Згідно пункту 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», посилаючись на пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 3.5 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування для позивача породжує певні юридичні наслідки, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.
Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 2 184,51 гривні (а.с.1).
Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи, що спір виник внаслідок дій позивача, які виразились у втраті правовстановлюючого документа - оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), суд покладає судові витрати на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Ананьївської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем с. Коханівка Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 02 жовтня 2020 року органом видачі 5123; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 5,54 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, та розташованої нині за адресою: Одеська область, Подільський (колишній Ананьївський) район, Ананьївська міська територіальна громада, що посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0261205, котрий виданий Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 22 серпня 1996 року на підставі розпорядження Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області від 06 серпня 1996 року № 245, на ім`я ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яке успадковане ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до підпункту 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Відомості про сторін та інших учасників справи на виконання пункту 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
позивач:         представник позивача - адвокат:	Колісніченко Василь Григорович; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5  ОСОБА_4 , адреса розташування робочого місця: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 	
відповідач:            	Ананьївська міська рада; місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 66401, Одеська область, Подільський район, м. Ананьїв, вул. Незалежності, буд. 51; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04056807	

Копію рішення суду вручити/надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.
Повний текст рішення суду складено 07 липня 2026 року.

Суддя          О.О. Желясков

Рішення суду набрало законної сили «_____» __________________20____ року.
Оригінал рішення суду знаходиться в матеріалах цивільної справи № 491/146/26 Ананьївського районного суду Одеської області.