П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37834/25	

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі № 420/37834/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо непроведення повного розрахунку (індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 20 грудня 2022 року, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) у день виключення зі списків особового складу частини (20 грудня 2022 року) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) і в подальшому з 21 грудня 2022 року по 10 жовтня 2025 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) середнє грошове забезпечення за час затримки повного розрахунку (індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 20 грудня 2022 року, грошової компенсації за неотримане речове майно) у розмірі 26621,22 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 11 липня 1995 року по 20 грудня 2022 року ОСОБА_1 проходила військову службу в лавах Державної прикордонної служби України у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонному загоні, ІНФОРМАЦІЯ_2 ). 
При цьому, відповідач під час проходження служби невірно нараховував та виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення. Лише 23.10.2025, на виконання рішення суду у справі № 420/4442/25, відповідач здійснив перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення. Враховуючи викладене, позивач вважає, що має право на отримання середнього за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2022 року по 10 жовтня 2025 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Однак, у встановлений судом строку та на даний час, відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло, що в силу приписів КАС України не є перешкоду для розгляду справи.

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 18.02.2026 у справі № 420/37834/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність НОМЕР_5 прикордонного закону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки повного розрахунку при звільненні зі служби з 21 грудня 2022 року по 23 жовтня 2025 року включно, але не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Зобов`язав НОМЕР_6 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середнє грошове забезпечення за час затримки повного розрахунку при звільненні з 21 грудня 2022 року по 23 жовтня 2025 року включно, але не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
В іншій частині позову - відмовив.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, станом на день виключення зі списку особового складу військової частини мали виплатити усі належні йому кошти, пов`язані з проходженням військової служби.
Відтак, за період з 21 грудня 2022 року по 23 жовтня 2025 року позивач має право на отримання середнього заробітку, але не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, без застосування додаткових обмежень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що фактичним предметом спору є зміна розміру середнього грошового забезпечення за затримку повного розрахунку при звільненні через зміну • місячного грошового забезпечення за два місяці, що передували місяцю звільненню
ОСОБА_4 з військової служби (через коригування місячного грошового забезпечення через необхідність врахування в розрахунку індексації-різниці, яка визначена на виконання судового рішення).
- нарахований розмір середнього грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року Nє 420/4442/25 в розмірі 125772,92 гривень не враховує, що в жовтні і листопаді 2022 року змінився розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 на розмір щомісячної індексації-різниці в 4436,87 гривень на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі Nє 420/21383/24.
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що необхідність кореляції середнього грошового забезпечення за час затримки повного розрахунку з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення за два місяця до звільнення з військової служби визначена в правовому висновку Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 420/18799/24.
Не погоджуючись з даним рішенням суду представник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що позивачем у позовній заяві не зазначено, а матеріали справи не містять доказів щодо наявності інших правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку, передбачених Порядком №100;
- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачу було вже виплачено середній заробіток за час розрахунку при звільненні на виконання судового рішення.

Обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції, з 11 липня 1995 року по 20 грудня 2022 року ОСОБА_1 проходила військову службу в лавах Державної прикордонної служби України у військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 прикордонному загоні, ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
20 грудня 2022 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу прикордонного загону і всіх видів забезпечення.
10 вересня 2024 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/15867/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій.
Визнано протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року без застосування січня 2008 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
23 січня 2025 року НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_2 ) на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 380/15867/24 перераховано на банківський рахунок ОСОБА_4 76232 гривень 97 копійок.
28 квітня 2025 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/4442/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнана протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.12.2022 по 21.06.2023 у розмірі 125772,92 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 92 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.
23 жовтня 2025 року НОМЕР_1 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військовою частиною НОМЕР_2 ) на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/4442/25 від 28 квітня 2025 року на рахунок стягувача ОСОБА_1 перераховано 96795,15 гривень.
Позивач вважає, що нарахований розмір середнього грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року Nє 420/4442/25 в розмірі 125772,92 гривень не враховує, що в жовтні і листопаді 2022 року змінився розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 на розмір щомісячної індексації-різниці в 4436,87 гривень на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі Nє 420/21383/24.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Разом з тим, ні ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ні іншими нормативно-правовими актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби.
При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із ст.117 КЗпП України (в редакції, чинній до 18 липня 2022 року) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення по справі 420/37834/25 не врахував, що питання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вже вирішене в судовому порядку у іншій справі.
Так, 28 квітня 2025 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/4442/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.12.2022 по 21.06.2023 у розмірі 125 772,92 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 92 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.
Рішення набрало законної сили 30 вересня 2025 року.
24 жовтня 2024 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/21383/24, залишеним без змін постановою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов?язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_4 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року Nє 1078, за період з 01.03.2018 року по 20.12.2022 року включно.
Зобов?язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 індексацію-різницю грошового забезпечення 4436,87 гривень в місяць за період з 01.03.2018 року по 20.12.2022 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням виплачених сум.
Рішення набрало законної сили 10 вересня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Основним аргументом в апеляційній скарзі позивачки є те, що нарахований розмір середнього грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року по справі № 420/4442/25 в розмірі 125772,92 гривень не враховує, що в жовтні і листопаді 2022 року змінився розмір грошового забезпечення ОСОБА_4 на розмір щомісячної індексації-різниці в 4436,87 гривень на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року залишеним без змін постановою П?ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 420/21383/24.
Надаючи оцінку наведеним твердженням колегія суддів виходить з таких міркувань.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст.13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі № 420/4442/25, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, було задоволено позов ОСОБА_1 та, зокрема, зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити чітко визначену суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 125 772,92 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 92 копійки), з урахуванням обов`язкових відрахувань.
На виконання судового рішення по справі № 420/4442/25 відповідач нарахував та виплатив на користь позивачки вказану суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у повному розмірі , що не заперечується сторонами.
Тож, позивачка обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається тим, що суд при вирішенні спору у справі № 420/4442/25 здійснив неправильний розрахунок виплати, з огляду на неврахування зміну грошового забезпечення позивачки за жовтень-листопад 2022 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року , залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року у справі № 420/21383/24.
У контексті викладеного апеляційний суд зазначає, що законність та правильність обчислення середнього заробітку у розмірі 125 772,92 грн були предметом перевірки П`ятого апеляційного адміністративного суду, який постановою від 30 вересня 2025 року у справі № 420/4442/25 залишив рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року без змін. 
Суд апеляційної інстанції наголошує, що аргументи щодо впливу суми індексації на базу розрахунку середньоденної заробітної плати для цілей обчислення середнього заробітку за період несвоєчасного розрахунку, з огляду на ухвалення рішення у справі № 420/21383/24, позивачка не була позбавлена права надати суду до винесення остаточного рішення по суті щодо середнього заробітку у справі 420/4442/25.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципуjudicata - принципу остаточності рішень суду. 
Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
Тобто принцип юридичної визначеності в світлі Конвенції гарантує обмеження на безкінечний перегляд рішень, які вступили в силу, не лише правомочного суду, а й іншого владного органу, якщо таке рішення останнього переглядалося судом та визнано законним. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень та полягає у тому, що в разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути поставлено під сумнів.
Отже, колегія суддів констатує, що доводи позивачки фактично зводяться виключно до її незгоди з раніше ухваленим судовим рішенням у справі № 420/4442/25 у частині правильності обчислення суми середнього грошового забезпечення.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вирішення заявлених позовних вимог у цій справі буде порушенням принципу правової визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata – принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивачки на правову позицію Верховного Суду у справі № 420/18799/24, оскільки цій справі предметом правового аналізу був виключно алгоритм первинного розрахунку середнього заробітку, який раніше не нараховувався та не виплачувався (не був предметом розгляду у іншій справі).
Так, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження в ході апеляційного перегляду. 
При цьому, в ході апеляційного перегляду колегія суддів встановила обґрунтованість та слушність доводів апеляційної скарги НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).
Таким чином, колегія суддів висновує про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2026 у справі № 420/37834/25 – скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк   А.Г. Федусик