УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року
м. Київ
справа № 127/30425/23
провадження № 51-2274ск26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2026 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, місце проживання якого зареєстровано по АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2026 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Вирішено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 .
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Судовими рішеннями ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він діючи в умовах воєнного стану, повторно вчинив крадіжки, поєднані з проникненням у житло, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 19498 грн, потерпілому ОСОБА_7 - в розмірі 9389,23 грн, потерпілому ОСОБА_8 - в розмірі 7779 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування касаційних вимог захисник зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими та постановлені з порушенням права засудженого на захист. В суді першої інстанції ОСОБА_5 було видалено із зали судового засідання на весь час судового розгляду та позбавлено його права надавати показання, викласти власну версію подій, підтвердити алібі, брати участь у перехресних допитах потерпілих та свідків, а також вказати на порушення допущені в ході досудового розслідування. Так, протокол слідчого експерименту від 11 серпня 2023 року є недопустимим доказом, оскільки в ході його проведення показання про визнання вини були надані ОСОБА_5 під тиском працівників поліції. Захисник вказує, що допит свідка ОСОБА_9 не фіксувався за допомогою технічних засобів відеофіксації. Натомість свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказав, що саме ОСОБА_9 вчинив крадіжки майна у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Стороні захисту неодноразово відмовляли в задоволенні клопотань щодо проведення допиту засудженого в режимі відеоконференції. На переконання захисника, всі ці обставини свідчать про те, що суди не дотрималися стандарту доведення винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги слідує, що захисник стверджує про порушення права засудженого на захист та не погоджується з висновками судів щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Колегія суддів касаційного суду не погоджується з таким твердженням захисника, оскільки під час перевірки судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК. Висновки цих судів ґрунтуються на показаннях потерпілих, свідків, а також письмових та інших доказах, зміст яких детально викладений в оскаржуваних судових рішеннях.
Із судових рішень вбачається, що ОСОБА_5 був видалений із зали судового засідання на весь час судового розгляду у зв`язку з систематичним порушенням порядку в залі судового засідання, неповагою до суду та непідкоренням розпорядженням головуючого судді. Таким чином, своєю поведінкою засуджений самостійно позбавив себе можливості приймати участь під час судового розгляду кримінального провадження. Однак він був представлений професійним захисником.
Водночас місцевим судом було перевірено оголошене засудженим (до видалення із зали судового засідання) твердження про те, що зізнавальні показання під час досудового розслідування він надавав під тиском.
Ухвалою суду першої інстанції від 02 жовтня 2025 року було доручено перевірити це повідомлення працівникам ТУ ДБР у м. Хмельницькому, які в ході службового розслідування встановили відсутність будь-яких доказів, що вказували б на вчинення працівниками поліції відносно ОСОБА_5 протиправних дій.
В ході судового розгляду засудженим не було зазначено про те, яким чином здійснювався тиск на нього. До того ж захисник ОСОБА_5 не звертався до уповноважених органів з будь-якими заявами про неправомірні дії працівників поліції в ході досудового розслідування.
Місцевим судом встановлено, що з протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 та відеозапису до нього вбачається, що засуджений без застосування будь-якого насильства повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення. До того ж із відеозапису також встановлено, що після завершення цієї процесуальної дії ОСОБА_5 на запитання захисника про добровільність зізнання повідомив, що він дійсно без будь-якого тиску з боку правоохоронних органів зізнається у вчиненому.
Таким чином, посилання захисника у касаційній скарзі на те, що протокол слідчого експерименту від 11 серпня 2023 року є недопустимим доказом є безпідставними.
Засуджений не повідомляв про обставини застосування до нього недозволених методів слідства і під час апеляційного розгляду.
Також суди оцінили критично показання свідка ОСОБА_10 про вчинення крадіжок майна у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 іншою особою, оскільки свідок має дружні стосунки з ОСОБА_5 , в будь-який спосіб намагається спотворити обставини та створити штучне алібі засудженому. У зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_10 надав показання, які суперечать показанням, наданим ним під час допиту на стадії досудового розслідування, до ЄРДР були внесені відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК.
Крім того, суди вважали за можливе врахувати надані в ході досудового розслідування показання свідка ОСОБА_9 , який допомагав засудженому здавати до ломбарду викрадені речі, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції він помер, у зв`язку з чим його допит у судовому засіданні був неможливий.
Під час дослідження в судовому засіданні показів цього свідка суд застосував трискладовий тест та оцінив їх у сукупності з іншими доказами, отриманими безпосередньо в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, а саме показами потерпілих та свідків, письмовими та іншими доказами. Також суди звернули увагу, що показання свідка ОСОБА_9 не є єдиним та вирішальним доказом у цьому провадженні.
Зокрема з наданої ПТ «ЕВ.РО.ЛОМБАРД «ЕВ.РО.ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ» інформації вбачається, що ОСОБА_9 здав до ломбарду речі, викрадені ОСОБА_5 у потерпілого ОСОБА_7 .
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 вересня 2023 року вбачається, що свідок ОСОБА_11 в присутності двох понятих вказав на фотокартку із зображенням засудженого, як на особу, яка 29 липня 2023 року просила його здати ноутбук в ломбард. Це підтверджується також відповіддю з ПТ «Ломбард «УМКВ і Компанія» від 09 серпня 2023 року, з якої слідує, що до ломбарду було здано ноутбук марки «ASUS». В ході проведення огляду місця події від 10 серпня 2023 року потерпіла ОСОБА_6 зазначила про те, що вказаний ноутбук був у неї викрадений 28 липня 2023 року; його та інші речі вона викупила з ПТ «Ломбард «УМКВ і Компанія».
Окрім цього, відповідно до протоколу затримання від 08 серпня 2023 року у ОСОБА_5 були вилучені речі, які належали потерпілому ОСОБА_8 .
Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і такі його висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які у своїй більшості аналогічні за змістом з доводами, які були наведені ним вкасаційній скарзі та визнав їх безпідставними.
Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом.
Водночас колегія суддів не вбачає порушення права засудженого на захист.
Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.
Відомостей, які б слугували підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, як про це вказує захисник у поданій касаційній скарзі, Судом не встановлено.
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2026 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 31 березня 2026 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3