Справа  №359/8877/25
Провадження №2/359/700/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого     Борця Є.О.,
за участю секретаря судового засідання Ступарик К.В.,
за участю представника відповідача   ОСОБА_1 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В липні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та посилався на те, що 3 жовтня 2003 року він уклав шлюб зі ОСОБА_3 9 листопада 2007 року відповідач придбав за ціною 27800 доларів США автомобіль марки «Honda Civic». Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року шлюб між сторонами був розірваний. У зв`язку з тим, що транспортний засіб був придбаний під час шлюбу, він був спільною сумісною власністю сторін. Не зважаючи на це, 20 квітня 2023 року ОСОБА_3 без згоди позивача відчужила автомобіль марки «Honda Civic» у власність ОСОБА_4 . Тому ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки у транспортному засобі в розмірі 13900 доларів США (27800,00 : 2).

1.2. В ході підготовчого провадження ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмета позову (а.с.91-95): просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 20 квітня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

1.3. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 не визнають позов та посилаються на відсутність доказів на підтвердження того, що, укладаючи оспорюваний договір, відповідач та ОСОБА_4 діяли недобросовісно. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним. Тому ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 просять суд відмовити у задоволенні позову.

1.4. ОСОБА_4 не з`явилась у судове засідання. Її представник ОСОБА_5 обмежилась поданням письмових пояснень (а.с.181-184), в яких вона також просить суд відмовити у задоволенні позову.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2025 року (а.с.65) вбачається, що цивільну справу за позовом ОСОБА_2 було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 4 серпня 2025 року (а.с.67-68) було відкрито провадження у цивільній справі та призначеного підготовче судове засідання.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 листопада 2025 року (а.с.89-90) було визнано необґрунтованим відвід судді Борця Є.О. Цивільну справу було передано до канцелярії Бориспільського міськрайонного суду для визначення судді, уповноваженого на розгляд заяви ОСОБА_2 про відвід судді, в порядку, перед-баченому ч.1 ст.33 ЦПК України.

2.4. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2025 року (а.с.99) вбачається, що заяву ОСОБА_2 про відвід судді було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Яковлєвій Л.В.

2.5. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 19 листопада 2025 року (а.с.100-102) було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді. Цивільну справу було повернуто судді Борцю Є.О. для продовження підготовчого провад-ження.

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 квітня 2026 року (а.с.136) було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про залучення РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Крім того, було витребувано у ТСЦ МВС №5946 копію договору купівлі-продажу транспортного засобу, на підставі якого за ОСОБА_4 було зареєстровано спірний автомобіль марки «Honda Civic».

2.7. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2026 року (а.с.164-165) було залучено ОСОБА_4 до участі у розгляді цивільної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Крім того, було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судо-вого розгляду по суті.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

3.1. 3 жовтня 2003 року ОСОБА_2 уклав зі ОСОБА_3 шлюб, зареєстро-ваний у Центральному відділі реєстрації шлюбів в м. Києві з Державним центром розвитку сім`ї, про що був складений актовий запис №2361.

3.2. 9 листопада 2007 року ОСОБА_3 уклала з СП ЗАТ «Дніпро мотор інвест» договір купівлі-продажу №2841 (а.с.37-43), за яким вона придбала автомобіль марки «Honda Civic». Ця обставина додатково підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а.с.47).

3.3. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 17 вересня 2021 року (а.с.27-29) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний. 19 жовтня 2021 року судове рішення набрало законної сили.

3.4. 20 квітня 2023 року ОСОБА_3 відчужила автомобіль марки «Honda Civic» у власність ОСОБА_4 . Ця обставина підтверджується копією договору комісії від 19 квітня 2023 року (а.с.151) та копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 квітня 2023 року (а.с.149).

3.5. Спірні відносини регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

4. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору.

4.1. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

4.2. Згідно з ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

4.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

4.4. Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

4.5. Згідно з ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

4.6. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

4.7. Як роз`яснив Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в п.7.15 постанови від 16 жовтня 2025 року у справі №917/1173/22, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18, від 31 серпня 2021 року у справі №909/207/20).

4.8. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в п.98-п.99 постанови від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц, можливість визнання недійсним договору стосовно розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи – контрагента за таким договором. Розвиваючи такий висновок, Велика Палата Верховного Суду вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

4.9. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Встановлено, що автомобіль марки «Honda Civic» був придбаний ОСОБА_3 в період часу, протягом якого вона перебувала у шлюбі з позивачем. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку призюмується, що спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю сторін. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 не подали жодного доказу на спростування означеної презумпції. Ця обставина свідчить про те, що автомобіль марки «Honda Civic» був спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та відповідача.

5.2. В матеріалах цивільної справи також відсутні докази на підтвердження того, що позивач надав ОСОБА_3 згоду на відчуження транспортного засобу у власність ОСОБА_4 . Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 20 квітня 2023 року був укладений з порушенням правила, передбаченого ч.2 ст.65 СК України. Однак всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_2 не подав докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 могло бути відомо про те, що автомобіль марки «Honda Civic» був не особистою власністю відповідача, а спільною сумісною власністю сторін. Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що їй було відомо про те, що ОСОБА_3 відчужувала транспортний засіб без згоди ОСОБА_2 . Таким чином, в діях ОСОБА_4 не виявлені ознаки недобросовісної поведінки при укладенні оспорюваного договору. Тому підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 квітня 2023 року відсутні. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц.

5.3. Крім того, ОСОБА_2 пред`явив позов лише до ОСОБА_3 , а не до обох сторін договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 квітня 2023 року. Як вбачається з імперативного правила, передбаченого ст.51 ЦПК України, суд позбавлений повноважень самостійно залучати ОСОБА_4 до участі у розгляді цивільної справи в якості співвідповідача. Позивач не з`явився у жодне судове засідання та не брав участь в режимі відеоконференції. Ця обставина об`єктивно перешкодила головуючому роз`яснити ОСОБА_2 право заявити клопотання про вжиття вказаного процесуального заходу, а саме про залучення ОСОБА_4 до участі у розгляді цивільної справи в якості співвідповідача. Ця обставина є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18, від 31 серпня 2021 року у справі №909/207/20, від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц.

5.4. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 квітня 2023 року. Тому у задоволенні пред`явленого позову ОСОБА_2 належить відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу відмовити.

Повний текст рішення суду складений 15 червня 2026 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя
Бориспільського міськрайонного суду         Є.О. Борець