ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/13054/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя Тулянцева І.В.) в адміністративній справі №160/13054/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у непризначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , вид. Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 26.10.2016 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки в розмірі 12 236,71 грн, починаючи з 31.10.2023 року, із виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV “Прикінцевих положень” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , вид. Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 26.10.2016 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки в розмірі 12 236,71 грн, починаючи з 31.10.2023 року, із виплатою грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу XV “Прикінцевих положень” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 08.12.2010 року її було звільнено з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років та 09.12.2010 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. 13.12.2010 року позивач повернулася до роботи та припинила отримування пенсію за вислугу років. З 31.10.2023 року їй призначено пенсію за віком, розмір якої обчислений з урахуванням норм частини першої ст. 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, проте як зазначає позивач, при призначенні пенсії за віком не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 10 пенсій. 11.03.2024 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій. 08.04.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №21282-12657/Л-01/8-0400/24 повідомило про те, що її було саме переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та здійснено перерахунок із застосуванням розрахунку середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, а також, оскільки вже була призначена у 2010 році пенсія за вислугу років, як працівнику освіти згідно пункту "е" статті 55 Закону №1788, то право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, відсутнє. Позивач вважає, що відбулося саме призначення пенсії за віком, а отже вона має право на застосування показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки та на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки вона була на пенсії за вислугу років менш ніж один місяць. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки, починаючи з 31.10.2023 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки починаючи з 31.10.2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, при обчислені пенсії за віком застосовується для розрахунку показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні той самий, що було застосовано під час призначення пенсії за вислугу років. Оскільки позивачу вже призначалася пенсія у 2010 році, то в подальшому у 2023 році застосування для обчислення пенсії за віком показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки не має підстав.
Також апеляційну скаргу на рішення суду було подано позивачем, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує їй була призначена пенсія за вислугу років згідно п. “е” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (працівник освіти).
13 грудня 2010 року виплату пенсії за вислугу років припинено, у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років.
31 жовтня 2023 року, після досягнення 60 років, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та її було переведено з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
При здійсненні розрахунку суми пенсії з 31.10.2023 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взято показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014 - 2016 роки.
11 березня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії та виплати грошової допомоги, в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV “Прикінцевих положень” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV.
08 квітня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №21282-12657/Л-01/8-0400/24 повідомило про те, що 09.12.2010 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. “е” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а 13.12.2010 року виплату призначеної пенсії припинено, у зв`язку із працевлаштуванням на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років. Після досягнення пенсійного віку, що передбачено ст.26 Закону №1058-IV, позивач надала 31.10.2023 року заяву з необхідними документами для переведення з пенсії по вислузі років, на пенсію за віком. Після переведення з пенсії по вислузі років на пенсію за віком, розмір пенсійної виплати обчислено виходячи із страхового стажу, зарахованого по 30.06.2023, що складає 42 роки 8 місяців 10 днів і заробітної плати за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 30.06.2023. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідачем зазначено наступне, відповідно до п.7 розділу XV "Прикінцеві положення Закону №1058-IV, особи, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” — “ж” статті 55 Закону №1788, і мають страховий стаж на таких посадах чоловіки — 35 років, жінки — 30 років, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, мають право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. Оскільки позивачу була призначена у 2010 році пенсія по вислузі років, як працівнику освіти згідно пункту “е” ст. 55 Закону №1788, то право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, відсутнє.
Не погоджуючись із обраним відповідачем способом обрахунку призначеної їй пенсії за віком та не здійсненням виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною 1 ст. 2 Закону України № 1058-IV перший рівень у системи пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно зі ст. 10 Закону України № 1058-IV особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.
Отже, Законом України № 1058-IV визначений чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за ним, а також закріплене право вибору виду пенсії.
За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У ч. 2 ст. 40 досліджуваного Закону законодавець регламентував, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
За змістом Розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України № 1058-IV (у редакції на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що в ч. 3 ст. 45 Закону України № 1058-IV законодавець регламентував порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України № 1058-IV.
Так, позивачу з 09.12.2010 року була призначена пенсія за вислугу років, як працівнику галузі освіти відповідно до п. “е” ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII. Поряд із цим, позивач продовжив працювати за професією, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 . Після досягнення шістдесятирічного віку, враховуючи наявність необхідної кількості років загального трудового стажу, позивач 31.10.2023 року звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV.
Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону України № 1788-XII, починаючи з 01.01.2004, здійснюється на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено саме положеннями Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII.
Крім того, положення ст. 9 Закону України № 1058-IV не передбачають такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Натомість, у ч. 3 ст. 45 досліджуваного Закону законодавець закріпив порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права з подібних правовідносин викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 213/1226/16-а.
Отже, враховуючи, що позивачу первинно була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України №1058-IV позивачка звернулася вперше 31.10.2023 року, то є протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині обчислення розміру пенсії при її призначенні з 31.10.2023 року, без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, слід зазначити наступне.
Верховний Суд у постановах від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17), від 11.07.2019 у справі № 350/294/16-а, зазначив:
“Відповідно до пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” будь-якого іншого виду пенсії.
Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії”.
Також, Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а (2-а/175/86/16), обставини якої є подібними, дійшов наступного висновку:
“умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту з моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком”.
Так матеріалами справи підтверджено, що пенсія за вислугу років у відповідності до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, була призначена позивачу з 09.12.2010 року. Згідно записом №8 в трудовій книжці НОМЕР_3 , наказом № 475-к від 06.12.2010 року ОСОБА_1 було звільнено 08.12.2010 року з посади директора в Підгородненської СЗШ №1, на підставі ст.38 КЗпП України, у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років. Крім того, згідно з записом № 9 трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 була прийнята на посаду директора та вчителя математики до КЗ Підгородненська СЗШ І-ІІІ ступенів №1 з 13.12.2010 року (наказ № 480/-К від 13.12.2010 року), де працює і на сьогоднішній день.
Тобто, до призначення позивачу пенсії за віком (31.10.2023 року) на підставі ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, їй призначалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України “Про пенсійне забезпечення”, яку вона отримувала в період з 09.12.2010 по 12.12.2010 роки, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог в цій частині. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова