Справа № 675/487/26 
Провадження № 2-а/675/17/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" травня 2026 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді - Пашкевича Р. В., 
за участю: секретаря судового засідання – Гедзенюк В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6898650 від 24.03.2026.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 24.03.2026 поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції Байдичем Романом Васильовичем винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. 
За змістом даної постанови вона, керуючи транспортним засобом, не виконала вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснила зупинку в зоні дії знаку, чим порушила п. 8.4 (в) ПДР. Зважаючи на те, що відповідачем не доведено вину у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд скасувати постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Ухвалою судді від 06.04.2026 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ та запропоновано відповідачу по справі подати відзив на позов.
20.04.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача вказав, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначив, що 24.03.2026, під час виконання своїх службових обов`язків, поліцейським патрульної поліції, сержантом поліції Байдичем Р. В. було виявлено, що позивач (водій), керуючи транспортним засобом марки AUDI Q8 д.н.з. НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по вулиці Озерній в районі б.15, здійснила зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» з табличкою 7.2.4 «Зона дії», чим порушила п. 8.4 (в) ПДР, внаслідок чого скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У зв`язку із чим, згідно ст. 284 КУпАП, відповідачем було винесено постанову серії ЕНА № 6898650 по справі про адміністративне правопорушення та застосовано до гр. ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Також зазначає, що 24.03.2026 інспекторами патрульної поліції проводилась фіксація на місці вчинення адміністративного правопорушення. Із відеозапису з нагрудного відео реєстратора поліцейського (файл «clip-0») доданого до відзиву чітко видно, що автомобіль AUDI Q8 д.н.з. НОМЕР_1 знаходився в нерухомому стані з правої сторони вулиці Озерної в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», проте водія в автомобілі не було. В подальшому, поліцейським було з`ясовано, що власником автомобіля AUDI Q8 д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , яка перебувала в будинку за вищевказаною адресою, після чого поліцейський представився, пояснив суть правопорушення. 
Водію ОСОБА_1 було повідомлено що відбудеться розгляд справи та роз`яснено вимоги статті 268 КУпАП та статті 63 Конституції України. Вказані обставини зафіксовані на відеозаписі з нагрудного відео реєстратора (файл «clip-1»). Таким чином, заперечення позивача щодо не вчинення ним адміністративного правопорушення та безпідставність винесення постанови, спростовуються вищевказаними доказами і вказують на те, що звернення позивача до суду пов`язане не із захистом його порушених прав у сфері публічно-правових відносини, а є обранням останнім способу захисту на уникнення адміністративної відповідальності.
З огляду на вище наведене, представник відповідача вважає, що постанова серії ЕНА №6898650 від 24.03.2026 винесена у повній відповідності до вимог закону та в межах повноважень, та є такою, що не підлягає скасуванню.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача – адвокат Кучерук Т. М. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, які просить задовольнити, щодо розподілу судових витрат клопотання відсутні.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції до суду не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини свого неприбуття суд не повідомив. 
Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється: 1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету; 2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
Так, про судове засідання, призначене судом на 28.05.2026 о 10 год. 00 хв., Департамент патрульної поліції був повідомлений завчасно (14.05.2026), що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету відповідача.
Відтак, виходячи з положень ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їх представників.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами ст. 14 Закону України від 30.03.1993 року № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За правилами п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.1. ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
У п. 8.4 «в»ПДР зазначено, щодорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема,заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Організація безпеки дорожнього руху в Україні регулюється національним стандартом ДСТУ 4100:2021, в яких детально викладено вимоги до встановлення дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», зокрема:
14.1.1 Дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).
14.5.29 Знак 3.34 «Зупинку заборонено» застосовують, щоб заборонити зупинку і стоянку ТЗ. Його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону. На ділянках доріг, де кількість смуг для руху в одному напрямку дві і більше, знак 3.34 потрібно застосовувати там, де, залежно від інтенсивності руху (таблиця 36) під час об`їзду ТЗ, що зупинилися, створюється підвищена небезпека зіткнення.
14.5.36 Дія знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37, 3.44, 3.45 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за знаком, а в населеному пункті у разі відсутності перехресть - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) польових, лісових та інших доріг без покриття, перед якими не встановлені знаки пріоритету.
В свою чергу, ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 статті 8 Закону України «Про національну поліцію» регламентовано, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За приписами п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у ст. 251 КУпАП.
Так, нормами вказаної статті встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція) встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Також, відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Статтею 280 КУпАП закріплено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 283 КУпАП передбачено, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.
Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 24.03.2026 о 15 год. 21 хв. в м.Хмельницький по вул. Озерна, 15, керуючи транспортним засобом, не виконала вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснила зупинку в зоні дії знаку, чим порушила п. 8.4 (в) ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, Верховний Суд в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
На доданих до матеріалів справи відеозаписах з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, зафіксовано припаркований транспортний засіб білого кольору, який не здійснював рух. З наданого доказу не можливо встановити хто перебуває за кермом цього авто. Долучені представником відповідача відеофайли не містять відомостей про те, що позивач перебувала за кермом транспортного засобу.
Отже, відповідачем не доведено належними та допустимим доказами вчинення саме позивачем ОСОБА_1 порушення ПДР, а також керування саме нею транспортного засобу, тобто, що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, довести факт керування позивачем транспортним засобом у спірному випадку.
Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (поліцейським) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, що покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом у своїх постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16 та від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Водночас, належних та достатніх доказів на спростування вищенаведеного, відповідач не надав. З наданих доказів не можливо встановити, що ОСОБА_1 здійснювала керування транспортним засобом.
Також, на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідачем надано суду матеріали відеозйомки, на яких, на його думку, зафіксовано подію, про яку йдеться в оскаржуваній постанові.
Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Що стосується відеодоказу, то у п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно з п. 5 розділу II Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Розділом III цієї Інструкції передбаченого, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.
Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.
Зазначене викладене також в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі №216/5226/16-а.
До постанови серії ЕНА № 6898650 від 24.03.2026 додано відеозапис, зроблений поліцейським на нагрудну боді-камеру, який не є повним та безперервним. Під час перегляду відеозапису не встановлено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем. Крім того, технічний засіб, на який було здійснено відеозапис, не зазначений в оскаржуваній постанові.
Відсутність повного та безперервного відеозапису є порушенням п. 4 розділу 2 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 за № 1026.
В свою чергу, судом також досліджено наявні у справі матеріали відеозйомки та встановлено, що останні не містять належної фіксації події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.
Слід зазначити, що номерний знак на автомобілі проглядається лише на одному із трьох частин відеозапису. При цьому, неможливо встановити, чи є надані відповідачем фрагменти відеозйомки фіксацією однієї і тієї ж події.
З огляду на зазначене, суд вважає, що надані відповідачем матеріали відеозаписів через відсутність на останніх належної фіксації події адміністративного правопорушення, не можуть вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем положень ПДР, що відповідно свідчить про безпідставність притягнення до адміністративної відповідальності.
Суд звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд дійшов висновку щодо не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 24.03.2026 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 72, 77, 90, 139, 143, 229, 241-246, 286 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6898650 від 24.03.2026 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 122 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .
Відповідач - Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3, код ЄДРПОУ – 40108646.
Повний текст рішення складено 28 травня 2026 року.
Суддя: Р.В. Пашкевич