П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/12250/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
15 червня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 ОСОБА_1 ( далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови від 17.05.2024 №136-к/тр "Про звільнення ОСОБА_2 ";
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з 17.05.2024.
1.2 В обґрунтування позову зазначив, що 22 травня 2024 року засобами поштового зв`язку він отримав копію розпорядження сільського голови від 17.05.2024 №136-к/тр “Про звільнення ОСОБА_2 ” та розрахунковий лист від 21.05.2024 №27. Зі змісту вказаних документів позивачу стало відомо, що керуючись ст.42, 50, п.8 ст.59, п.1 ст.73 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, ст.83 КЗпП України, ст.24 Закону України “Про відпустки” його було звільнено з посади головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату Олїївської сільської ради Житомирського району Житомирської області 17 травня 2024 року. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
2.2 Згідно з актами, складеними уповноваженими особами Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області встановлено, що головний спеціаліст з питань запобігання корупції апарату Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 був відсутній на роботі в періоди: з 08:00 год до 13:00 год 03.05.2024; з 12:00 год до 17:00 год 08.05.2024; з 08:00 год до 09:10 год та з 15:00 год до 17:00 год 13.05.2024; з 08:00 год до 09:30 год 14.05.2024; з 09:40 год до 13:00 год 14.05.2024; з 14:00 год до 15:00 год 14.05.2024; з 08:00 год до 09:00 год 15.05.2024; з 08:00 год до 09:40 год 17.05.2024. 
2.3 Через систематичну відсутність працівника на роботі, розпорядженням сільського голови №134-к/тр від 17.05.2024 було призначено службове розслідування.
2.4 Під час проведення вказаного службового розслідування ОСОБА_1 подав на розгляд комісії з проведення службового розслідування Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області письмові пояснення від 17.05.2024, у яких щодо причин відсутності його на роботі вказує, про надання ним консультацій за межами робочого кабінету на території ради та у зв`язку з вирішенням ним особистих та сімейних питань. Зокрема, ОСОБА_1 вказав, що був відсутній на робочому місці, зокрема: 14.05.2024 у зв`язку з тим, що пропустив обідню перерву; 15.05.2024 у зв`язку з тим, що відвозив дитину до навчального закладу; 03.05.2024 у зв`язку з тим, що проводив роз`яснювальну роботу на вулиці та був на обідній перерві; 14.05.2024 у зв`язку з тим, що відпрацьовував робочі питання на вулиці і був на обідній перерві; 14.05.2024 у зв`язку з тим, що відвозив дитину до навчального закладу; 13.05.2024 у зв`язку з тим, що проводив роз`яснювальну роботу біля приміщень, які знаходяться поруч із сільською радою та перебував на обідній перерві; 08.05.2024 у зв`язку з тим, що був присутнім на покладанні квітів до монументу загиблих солдат у Великій Вітчизняній війні, потім знаходився на обідній перерві, далі інспектував, як депутат, на своєму окрузі відремонтовану дорогу.
2.5 За наслідками проведення службового розслідування щодо факту відсутності на роботі позивача 03.05.2024, 08.05.2024, 13.05.2024, 14.05.2024 та 15.05.2024, відповідно до протоколу засідання комісії від 17.05.2024, комісія з проведення службового розслідування Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області вирішила:
- визнати безпідставними та неповажними причини відсутності головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_1 на робочому місці 03.05.2024, 08.05.2024, 13.05.2024, 14.05.2024 та 15.05.2024;
- рекомендувати секретарю Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв"язку із прогулом (в тому числі відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (а.с.34-37)
2.6 Враховуючи висновки комісії, викладені в акті службового розслідування від 17.05.2024 №1, керуючись статтями 42, 50, п.8 ст.59, п.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.4 ч.1 ст.40, статті 83 КЗпП України, секретарем Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області винесено розпорядження №136-к/тр від 17.05.2024 про звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста з питань запобігання корупції апарату Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області за прогул.
2.7 Листом від 21.05.2024 №676/02-08/24 Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області повідомила позивача про прийняте розпорядження щодо звільнення з посади та необхідності отримання у відділі кадрів трудової книжки, вказане не оспорюється позивачем. 
2.8 Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно звільненого його з посади у зв`язку із прогулом, звернувся до суду з даним позовом. 
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.03.2025, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач перебуваючи на посаді органі місцевого самоврядування, мав усвідомлювати факт перебування у триваючих трудових відносинах з Оліївською сільської радою та, як наслідок, мав виконувати свої посадові обов`язки, дотримуватися правил трудового розпорядку, а у випадку відсутності на роботі повідомляти свого роботодавця про причини відсутності на робочому місці, відтак, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини справи, позивач не спростував висновок відповідача, покладений в основу спірного розпорядження, та не довів наявність підстав для його скасування.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
4.1 Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення обставин справи та неналежне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
4.2 Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
1.1 За приписами частини другої статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
1.3 Разом із тим конституційний захист трудових прав не є безумовним та не виключає застосування законних підстав для розірвання трудового договору у разі вчинення працівником дисциплінарного проступку.
1.4 Спірні правовідносини пов`язані з проходженням та припиненням служби в органах місцевого самоврядування. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-III (далі — Закон №2493-III) та законодавство про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим законом. 
1.5 Статтею 2 Закону №2493-III визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
1.6 Статтею 7 Закону №2493-ІІІ встановлено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.
1.7 На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
1.8 За змістом частини першої статті 20 Закону №2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.
1.9 Статтею 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору, де пункт 4 вказаної статті передбачає розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
1.10 Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
1.11 Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано лише один із заходів стягнення — догану або звільнення. Статтею 149 КЗпП України встановлено обов`язок роботодавця зажадати від порушника письмові пояснення до застосування стягнення, а також врахувати ступінь тяжкості проступку, заподіяну ним шкоду, обставини вчинення та попередню роботу працівника.
1.12 Статтею 148 КЗпП України визначено строки застосування дисциплінарного стягнення: безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення та не пізніше шести місяців з дня вчинення.
1.13 За змістом статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
1.14 Отже, з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що звільнення за прогул є видом дисциплінарного стягнення, при застосуванні якого роботодавець зобов`язаний дотримуватися строків, визначених ст. 148 КЗпП України, та процедури, встановленої ст. 149 КЗпП України, зокрема — зажадати від порушника письмові пояснення. 
1.15 Поряд з цим, у період дії воєнного стану особливості трудових відносин врегульовано Законом України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», ч. 3 ст. 1 якого передбачено, що норми КЗпП України та Закону № 2493-III застосовуються у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
1.16 Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено процедуру винесення оскаржуваного розпорядження секретаря Оліївської сільської ради від 17.05.2024 № 136-к/тр «Про звільнення ОСОБА_2 » крізь призму критеріїв, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України. Матеріалами справи підтверджено факти неодноразової відсутності позивача на роботі понад три години на день у періоди з 03.05.2024 по 17.05.2024, що чітко відображено в актах роботодавця (а.с. 38– 45).
1.17 Сумарна тривалість відсутності працівника у вказані дні перевищувала три години на день, що свідчить про наявність об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку — прогулу.
1.18 На виконання вимог ст. 149 КЗпП України відповідач в особі комісії з проведення службового розслідування (призначеного розпорядженням від 17.05.2024 № 134-к/тр) зажадав, а позивач надав письмові пояснення від 17.05.2024 щодо причин своєї відсутності. 
1.19 Даний факт кореспондує з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.04.2024 у справі № 420/645/23, де зазначено, що правова оцінка проступку проводиться на підставі з`ясування всіх обставин, у тому числі з урахуванням пояснень працівника, які є формою захисту його прав.
1.20 За наслідками службового розслідування комісія склала протокол від 17.05.2024, яким визнала причини відсутності ОСОБА_1 неповажними та рекомендувала звільнити його за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що й стало підставою для видання спірного розпорядження № 136-к/тр.
1.21 У той же час, оцінюючи аргументи апеляційної скарги позивача, колегія суддів керується усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, постановами від 26.06.2019 у справі № 572/2944/16-ц, від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17, від 09.11.2021 у справі № 235/5659/20), відповідно до якої вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі закон не містить, а поважними визнаються лише ті обставини, які об`єктивно виключають вину працівника та мають істотний, незалежний від його волі характер (хвороба, стихійне лихо тощо). 
1.22 З огляду на наведе, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що висловлені позивачем доводи не свідчать про поважність причин відсутності останнього на робочому місці та повністю спростовуються матеріалами справи.
1.23 Щодо доводів апелянта про те, що розгляд справи в порядку письмового провадження позбавив його можливості надати додаткові пояснення та викликати свідків колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи з викликом сторін та призначено дану адміністративну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. (а.с. 75)
У той же час, 08.11.2024 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. (а.с. 82)
Ухвалою суду від 12.12.2024 суд першої інстанції перейшов до письмового провадження за клопотанням самих представників позивача та відповідача. (а.с. 91)
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, представник позивача скористався своїм процесуальним правом і подав відповідь на відзив (а.с. 55), де виклав усі правові аргументи. 
1.24 Відтак, розгляд справи у письмовому провадженні повністю відповідає ч. 4 ст. 243 та ст. 258 КАС України. Жодних клопотань про виклик свідків позивач не заявляв протягом усього розгляду справи (з липня 2024 року по березень 2025 року), тому його процесуальні права порушені не були.
1.25 Щодо твердження позивача про те, що його посадова інструкція не визначає конкретного кабінету, а відсутність у приміщенні ради не є прогулом (що спочатку визнав і відповідач у заяві від 12.09.2024), то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що відсутність номера кабінету в інструкції не дає права працівнику хаотично залишати установу, в тому числі, без відома уповноважених осіб роботодавця. 
1.26 Відповідно до п. 2.2 посадової інструкції, позивач надає методичну допомогу посадовим особам апарату сільської ради та її виконавчих органів. Робоче місце ради розташоване в адміністративному приміщенні Оліївської сільської ради. Позивач не надав жодних доказів (службових записок, посвідчень чи доручень керівника), які б підтверджували необхідність виконання обов`язків на вулиці в робочий час. 
1.27 Стосовно заяви секретаря ради про визнання позову від 12.09.2024, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалою від 11.02.2025 законно відмовив у її задоволенні з огляду на те, що за змістом частини 5 статті 189 КАС України суд не приймає визнання позову суб`єктом владних повноважень, якщо це суперечить закону або порушує права інших осіб. 
1.28 Декларативне визнання позову не може спростувати фактично задокументовані актами прогули, оскільки це суперечить меті правосуддя - з`ясуванню об`єктивної істини, що кореспондується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19.
1.29 Доводи про те, що позивач раніше не мав доган, а його відсутність не призвела до негативних наслідків чи зриву завдань установи, відхиляються колегією суддів з огляду на те, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, для звільнення за прогул достатньо навіть одноразової відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Ознака «систематичності» для цього проступку не потрібна (на відміну від п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП). Увімкнений мобільний телефон не замінює обов`язку особисто перебувати на робочому місці.
1.30 Щодо самовільного перенесення обідньої перерви апеляційний суд зауважує про те, що згідно зі ст. 66 КЗпП України, обідня перерва не включається в робочий час і працівник використовує її на свій розсуд. Проте позивач як посадова особа зобов`язаний дотримуватися затвердженого розпорядком ради графіку. Самовільно, без погодження з керівником (секретарем ради, який виконує обов`язки увільненого через призов голови громади з 01.06.2022), змінювати час перерви позивач не мав права.
1.31 Щодо виконання депутатських повноважень у робочий час, а саме те, що 08.05.2024 з 14:30 по 17:00 позивач інспектував дорогу як депутат ради, то такі доводи є юридично неспроможними. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат здійснює повноваження без припинення основної службової діяльності. Стаття 10 цього Закону визначає його обов`язки в окрузі, а ст. 32 Закону та ст. 119 КЗпП України передбачають звільнення від основної роботи на час сесій чи комісій із збереженням заробітку. Однак таке звільнення не може бути самовільним і потребує офіційного розпорядження роботодавця або хоча б попереднього повідомлення керівництва. Позивач у встановленому порядку керівника не попередив, відповідного наказу видано не було.
1.32 Щодо сімейних обставин та самостійного виховання дитини колегія суддів зазначає про те, що наявність рішення Богунівського районного суду м. Житомира від 19.07.2023 про самостійне виховання доньки є важливою обставиною. Проте статус посадової особи вимагає від працівника добросовісної поведінки. Позивач у жодний спосіб (дзвінок, месенджер) не попередив керівництво 14.05.2024 та 15.05.2024 про запізнення через необхідність доставлення дитини до закладу освіти, а надав цю інформацію лише під час розслідування, що є порушенням дисципліни.
1.33 Твердження позивача про те, що рада умисно вивела його посаду зі штатного розпису (рішеннями сесій від 22.07.2024) з метою унеможливити поновлення на роботі, не стосуються предмету цього спору. Законність розпорядження про звільнення оцінюється на момент його видання (17.05.2024). Оскільки позивача звільнили за дисциплінарний проступок (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП), а не через скорочення штату (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП), у відповідача не виникало обов`язку пропонувати йому інші вакантні посади.
1.34 Щодо несвоєчасного ознайомлення з результатами комісії, то направлення листа від 21.05.2024 № 676/02-08/24 через 4 дні після видання розпорядження відповідає чинному законодавству, враховуючи строки поштового обігу. Неотримання копії акту безпосередньо в день звільнення не спростовує самого факту вчинення проступку працівником.
1.35 Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення. Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги. 
1.36 Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
1.37 Позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів (у розумінні ст. 73– 76 КАС України), які б спростували зафіксований в актах факт його тривалої відсутності на роботі або підтвердили поважність її причин. Декларативні твердження позивача повністю спростовуються зібраними у справі доказами.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Суд першої інстанції, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням відповідно до ст. 90 КАС України, дійшов правильного висновку про законність дій відповідача та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
2.2 Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального або процесуального права. 
2.3 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.