КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року м. Київ справа №320/4593/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку від 12.01.2024 про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-11-10-007770-а.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_1 ) відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У зв`язку зі звільненням з посади судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю, розпорядженням керівника апарату Київського окружного адміністративного суду справу передано на повторний автоматичний розподіл справ.
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Київського окружного адміністративного суду Колесніковій І.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на порушенні вимог закону в частині змісту оскаржуваного висновку як акта індивідуальної дії та стверджує про безпідставність висновків відповідача про наявність порушень Закону України «Про публічні закупівлі» у діях позивача.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуваний висновок прийнятий ним відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, Державна аудиторська служба України відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» (далі також – Закон), пункту 9 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, здійснила моніторинг процедури закупівлі в частині дотримання Позивачем законодавства у сфері публічних закупівель ID: UA-2023-11-10-007770-a (Компресор).
Зазначений моніторинг розпочато на підставі наказу Держаудитслужби від 22.12.2023 № 362 «Про початок моніторингу процедур закупівель».
За результатами аналізу наявності підстав щодо здійснення спрощеної закупівлі установлено порушення вимог пунктів 5 та 10 Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» (далі – Особливості).
Виявлені за результатами моніторингу порушення законодавства у сфері публічних закупівель зафіксовані у висновку про результати моніторингу закупівлі від 12.01.2024 № 42 (оприлюднений в електронній системі закупівель 12.01.2024), форма та порядок заповнення якого затверджені наказом Міністерства фінансів України від 08 вересня 2020 року № 552 «Про затвердження форми висновку про результати моніторингу процедури закупівлі та порядку його заповнення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2020 року за № 958/35241.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі нормативно-правові акти наведені у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.
Перевірка закупівель у замовників проводиться за місцезнаходженням юридичної особи, що перевіряється, чи за місцем розташування об`єкта права власності, щодо якого проводиться перевірка, і полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання замовником законодавства про закупівлі. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель.
Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.
За змістом статті 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).
Моніторинг закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його виконання.
Закон України «Про публічні закупівлі» установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади та метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовники – суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
Своєю чергою, пункт 3 частини першої статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» визначає, що до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:
юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів;
органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;
у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Відповідно до статуту позивача (нова редакція), затвердженого рішенням акціонера приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» від 25.07.2023 № 9/4/23 (далі – Статут), а саме: відповідно до пункту 1.2 Статуту Позивач утворений (заснований) відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 23.04.2001 № 238 шляхом перетворення державного підприємства «Київський державний електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» у відкрите акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» (із змінами) та перейменоване на приватне акціонерне товариство «Київський електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», та згідно з пунктом 1.3 Статуту Товариство, тобто позивач, є правонаступником усіх прав та обов`язків державного підприємства «Київський державний електровагоноремонтний завод ім. Січневого повстання 1918 року».
Крім викладеного, відповідно до зазначеного Статуту вищий орган позивача – загальні збори. Повноваження загальних зборів здійснюються єдиним акціонером товариства, який володіє 100 відсотками голосуючих акцій товариства, одноосібно. Єдиним акціонером товариства є акціонерне товариство «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815) у статутному капіталі якого державна частка акцій становить 100% та яке відповідно до зазначених вимог Закону є замовником в окремих сферах.
Основний характер діяльності позивача, види якої зазначено у підпунктах 1– 5 пункту 4 Статуту свідчить про те, що останній здійснює таку діяльність з метою задоволення потреб держави.
Тобто, позивач є підприємством, у статутному капіталі якого частка державної власності становить 100 % та більшістю голосів у вищому органі управління володіє інший замовник – акціонерне товариство «Українська залізниця».
Стосовно посилань позивача на лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (наразі – Міністерство економіки України) (далі – Мінекономіки) від 21.05.2020 № 3304-04/32275-06 щодо здійснення закупівель замовниками, суд вважає за потрібне звернути увагу на таке.
Мінекономіки надавало роз`яснення щодо забезпечення потреб держави та територіальної громади, а саме: потреби держави та територіальної громади характеризуються тим, що для їх забезпечення держава або органи місцевого самоврядування приймають нормативно-правові акти, розпорядчі рішення, у яких фактично констатується обов`язок або функція державної інституції / органу місцевого самоврядування забезпечити певну функцію чи загальні потреби територіальної громади, серед яких є організація освіти, охорони здоров`я громадян, охорони громадського правопорядку тощо.
Водночас, як зазначало Мінекономіки, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 81 Цивільного кодексу України). Позаяк безпосередню участь держава бере у створенні юридичних осіб публічного права, які створюються з метою ефективного та раціонального використання державного і громадського майна, тоді як держава чи територіальні громади не можуть управляти належним їм цінностям, закріплюючи майно за окремими підприємствами, установами та організаціями, держава, територіальні громади як власники дозволяють управляти цим майном, розпоряджатися грошовими коштами, вступати від свого імені в різні правовідносини для реалізації певних інтересів та потреб держави чи територіальної громади.
Також, згідно із коментарем до законодавства про публічні закупівлі, який підготовлений з метою надання методологічної допомоги всім учасникам закупівельного процесу, визначено, що забезпечення потреб держави та територіальної громади полягає в тому, що контрольовані державою інституції (організації) виконують публічні функції та зобов`язання перед державою чи громадою, що установлені нормативно-правовими актами, розпорядчими рішеннями, статутами юридичних осіб, а не здійснюють такої діяльності добровільно на комерційній основі, де прибутковість є основною мотивацією.
Відповідно до пункту 10 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 (далі – Особливості), замовники здійснюють закупівлі товарів і послуг, вартість яких становить або перевищує 100 тис. грн, шляхом застосування відкритих торгів у порядку, визначеному цими особливостями.
Згідно з пунктом 5 Особливостей забороняється придбання замовниками товарів, робіт і послуг до/без проведення процедури закупівлі відкриті торги, визначеної цими особливостями, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедури закупівлі відкриті торги, визначеної цими особливостями (крім випадків, передбачених пунктами 9 і 13 цих особливостей).
Пунктом 3 частини першої статті 2 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать: юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Аналіз наведеної норми дає підстави дійти висновку, що замовниками, у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства, яких має забезпечувати держава та які витрачають для здійснення закупівлі товарів, робіт і послуг публічні фінанси.
Водночас, положення Закону України «Про публічні закупівлі» не передбачають здійснення публічних закупівель виключно за кошти Державного бюджету України чи місцевих бюджетів. Цей Закон спрямований на врегулювання правовідносин, що виникають при здійсненні публічних закупівель із метою задоволення потреб держави та територіальної громади, що і мало місце у даному випадку.
Отже, зважаючи на зазначене, позивач на порушення пунктів 5 та 10 Особливостей здійснив закупівлю та уклав договір поставки без проведення процедури закупівлі відкритих торгів у порядку, визначеному Особливостями.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» моніторинг процедури закупівлі – аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії для запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі – Закон № 2939) Держаудитслужба здійснює контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель шляхом проведення моніторингу закупівель у порядку, установленому статтею 8 Закону України «Про публічні закупівлі».
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку заповнення форми висновку про результати моніторингу закупівлі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 вересня 2020 року № 552, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2020 року за № 958/35241 (далі – Порядок № 552), передбачено, що у разі виявлення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель пункт 3 має містити посилання на структурну одиницю компетенційного нормативно-правового акта, на підставі якого орган державного фінансового контролю зобов`язує замовника усунути у встановленому законодавством порядку такі порушення, а також зобов`язання щодо їх усунення.
Як вбачається з обставин справи, Держаудитслужба склала оскаржуваний висновок про результати моніторингу публічної закупівлі від 12.01.2024 № 42 відповідно до Порядку № 552.
У пункті 3 констатуючої частини Висновку від 12.01.2024 № 42, Держаудитслужба зазначила про зобов`язання вжити заходів щодо усунення виявлених порушень, а саме: шляхом припинення зобов`язань за договором та в подальшому здійснювати такі закупівлі з дотриманням вимог Закону та Особливостей, притягнути до відповідальності осіб, винних у встановлених порушеннях і протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.
З огляду на викладене, Держаудитслужба зазначила один із способів усунення виявленого порушення, який є чітким та зрозумілим.
Норми Закону України «Про публічні закупівлі» є спеціальними і такими, якими Держаудитслужба керується при здійсненні моніторингу публічних закупівель.
Відповідно до пункту 5 частини 7 статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» Держаудитслужба обов`язково у висновку про результати моніторингу закупівлі зазначає зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
Згідно із частиною 6 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю – господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Частиною 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України за особливостями, визначеними цим Законом.
Позаяк, як випливає з фактичних обставин справи, позивач уклав договір за результатами проведеної процедури закупівлі, яка проведена з порушеннями вимог Закону України «Про публічні закупівлі», Держаудитслужба в оскаржуваному Висновку від 12.01.2024 № 42 зобов`язала здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень.
З огляду на викладене, Держаудитслужба зазначила один із способів усунення виявленого порушення, який є чітким та зрозумілим, що зі свого боку свідчить про співмірність встановленого способу усунення виявленого порушення із характером такого порушення.
Крім зазначеного, стосовно такого способу усунення виявленого порушення, як припинення зобов`язань за договором (розірвання договору), наявна правова позиція Верховного Суду (постанова від 04.05.2023 у справі № 640/17543/20), а саме: «Частиною 8 статті 8 Закону № 922 визначено порядок дій замовника державної закупівлі в разі виявлення за наслідками проведення моніторингу порушень чинного законодавства при здійсненні державної закупівлі. Законодавцем диспозитивно визначено варіанти правомірної поведінки замовника при усунені порушень, зазначених у висновку, зокрема, шляхом оприлюднення через електронну систему закупівель інформації та/або документів, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументованих заперечень до висновку, або інформації про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Таким чином, після оприлюднення висновку замовник має три варіанти поведінки: усунути викладені у ньому порушення законодавства у сфері публічних закупівель та надати документи, що підтверджують це органу фінансового контролю; надати аргументовані заперечення до висновку; надати інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Верховний Суд зауважує, що усунення порушення шляхом розірвання договору є варіантом правомірної поведінки замовника при усунені порушень, що направлений на приведення відносин між сторонами у первісний стан, оскільки у разі недотримання учасником процедури закупівлі усіх кваліфікаційних вимог, зазначених у тендерній документації замовника, останній на вимогу Закону № 922 повинен відхилити тендерну пропозицію учасника та відмінити закупівлю, що робить укладання договору взагалі неможливим.
Мається на увазі, що у разі дотримання замовником вимог Закону України «Про публічні закупівлі» відносини між переможцем закупівлі та замовником взагалі б не виникли та договір не було б укладено.».
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.
На підставі зазначеного суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
З огляду на викладене, суд вважає, що правові підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного висновку Державної аудиторської служби України за результатами проведеного моніторингу процедури закупівлі за номером UA-2023-05-03-000085-a відсутні.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.