ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2147/26 Справа № 183/2789/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В, Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майна та зобов`язання вчинення дій
за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_2 . За життя її батько заповіту не складав, після його смерті відкрилась спадщина та вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після його смерті. З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті батька, вона 25 червня 2024 року звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом, де державним нотаріусом Гасс В. Ю. було заведено спадкову справу. На підставі відповіді ГУ ПФУ в Луганській області, наданої у відповідь нотаріусу, останнім 10 жовтня 2024 року їй було видано спадщину за законом на недоотримані виплати спадкодавця у розмірі 36 379,14 грн., про що видано відповідне свідоцтво про право на спадщину. Позивач зазначає про те, що 01 січня 2023 року набув чинності ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі Закон № 1105-XIV), який викладений в новій редакції. Відповідно до ст. 4 якого уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України та його територіальні органи. Уповноважений орган управління та його територіальні органи зобов`язані в тому числі забезпечувати фінансування та здійснення страхових виплат, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. У свою чергу Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, з 01 січня 2023 року відбулося фактичне процесуальне правонаступництво, за яким здійснено приєднання Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду в тому числі і Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Пенсійного фонду України та його територіальних органів, в тому числі й до ГУ ПФУ в Луганській області. Позивач зазначає, що спадкодавець – ОСОБА_2 за життя, а саме з 01 січня 2011 року та безстроково отримував страхові виплати, пов`язані із втратою працездатності. З метою визначення обсягу спадкового майна, державним нотаріусом було направлено на адресу відповідача запит про надання інформації щодо недоотриманих за життя спадкодавцем сум страхових виплат, однак останнім було повідомлено про відсутність таких сум станом на 03 березня 2024 року, оскільки з 31 липня 2022 року страхові виплати ОСОБА_2 були припинені та із заявою про їх поновлення в період з 01 січня 2023 року по 03 березня 2024 року він не звертався, а тому ним не було вчинено дій на поновлення виплат, у зв`язку із чим заборгованість із страхових виплат відсутня. Ураховуючи вищезазначене повідомлення ГУ ПФУ в Луганській області, 17 грудня 2024 року державним нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав неможливості визначення складу спадкового майна. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно припинено нарахування і виплата її батькові, спадкодавцеві – ОСОБА_2 страхових виплат у період з 31 липня 2022 року і до моменту його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково посилається на безстроковість таких виплат та вважає, що останні входять до складу спадщини за ст. 1227 ЦК України, а тому її спадкові права порушені і вона вимушена звернутись до суду із цим позовом та просить: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на недоотримані страхові виплати за період з 31 липня 2022 року по 03 березня 2024 року на одержання яких за життя мав право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області нарахувати та виплатити їй недоотримані щомісячні страхові виплати за період з 31 липня 2022 року по 03 березня 2024 року, належні спадкодавцеві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і вирішити питання стосовно судових витрат (а.с.2-8).

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Луганській області про визнання права власності на спадкове майна та зобов`язання вчинення дій – задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані щомісячні страхові виплати за період з серпня 2022 року до лютого 2024 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримані щомісячні страхові виплати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з серпня 2022 року до лютого 2024 року.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 102-110).

Не погодившись з таким рішенням суду, ГУ ПФУ в Луганській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 за життя не вчиняв дій спрямованих на поновлення щомісячних страхових виплат, тому ГУ ПФУ в Луганській області не проводилось нарахування та виплати щомісячної страхової виплати потерпілому. Заборгованість по щомісячним страховим виплатам перед потерпілим відсутня. Крім того, відповідач зазначає, що не нараховані за життя суми страхових виплат не можуть увійти до складу спадщини (а.с. 114-120). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 

Судом першої інстанції встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 , з 10 грудня 2002 року перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, мав зареєстрований страховий випадок профзахворювання, яке отримане 04 жовтня 2002 року, зазначені обставини підтверджуються відповідним свідоцтвом про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1 , випискою з протоколу комісії з охорони праці шахти "Довжанська-Капітальна" від 03 жовтня 2002 року, актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 жовтня 2002 року, а також постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 44042/706435/1089/23 від 11 серпня 2022 року "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати", наданими суду в засвідчених позивачем копіях (а.с. 31-32, 33, 36-37, 71 зворот).
З 01 січня 2011 року ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 25 % безстроково, що підтверджується відповідною довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 054610 від 27 січня 2011 року, що надана суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 29-30).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 28 березня 2017 року останній взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою № 0000157369 від 28 березня 2017 року, наданою суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 28).
Відповідно до постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 44042/706435/1089/23 від 11 серпня 2022 року "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати", наданої суду в засвідченій представником відповідача копії, ОСОБА_2 (номер справи 706435, номер випадку 1089) припинено виплату щомісячної страхової виплати в розмірі 5 283,11 грн. (а.с. 71 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в м. Червонопартизанськ Луганської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18 травня 2024 року, наданим суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 17).
Установлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07 квітня 1993 року, а також свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 29 квітня 2017 року, наданими суду в засвідчених позивачем копіях (а.с. 16, 21).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 49935910 від 04 червня 2020 року, наданою суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 19).
З метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори, де державним нотаріусом заведено спадкову справу № 339/2024, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78695437 від 10 жовтня 2024 року (а.с. 22).
10 жовтня 2024 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В. Ю., ОСОБА_1 , як спадкоємцеві першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано спадщину у вигляді грошової суми в розмірі 36 379,14 грн., яка належала померлому, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням з питань виплат ГУ ПФУ в Луганській області від 26 липня 2024 року № 1200-0503-8/19213, а також грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в ТВБВ № 10012/0162, які належали померлому, що підтверджується довідкою АТ "Державний ощадний банк України" від 19 серпня 2024 року № 46/12-05/107378/2024/БТ, про що нотаріусом видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-2153 та надане суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 24).
Як убачається з листа Управління з питань виплат ГУ ПФУ в Луганській області № 1200-0403-9/23532 від 17 вересня 2024 року, наданого у відповідь на запит державного нотаріуса, та наданого суду в засвідченій позивачем копії, сума недоотриманої страхової виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня. Згідно з мігрованою базою даних Фонду соціального страхування України до бази даних ІКІС ПФУ підсистеми "Призначення та виплата деяких соціальних виплат" щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) припинені Фондом соціального страхування України 31 липня 2022 року. Потерпілий ОСОБА_2 із заявою про поновлення щомісячних страхових виплат в період з 01 січня 2023 року по день смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не звертався. ОСОБА_2 за життя не вчинено дій спрямованих на поновлення щомісячних страхових виплат, тому Головним управлінням не проводилось нарахування та виплата щомісячної страхової виплати потерпілому. Заборгованість з щомісячних страхових виплат перед потерпілим відсутня (а.с. 25).
Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В. Ю. № 3285/02-14 від 17 грудня 2024 року, спадкоємцеві ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суму недоотриманої страхової виплати, яка належала її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав неможливості визначення складу спадкового майна (а.с. 27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки за життя батько позивачки право на отримання страхових виплат не втратив, тому позивачка, як спадкоємець, набула право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом за період з серпня 2022 року по лютий 2024 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, за статтею 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19, провадження № 61-11268сво20 зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував на обліку відповідного Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та мав право на отримання страхових виплат відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" безстроково, наявність як підстав для продовження страхових виплат на певний час, так і підстав для припинення страхових виплат, передбачених статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", не встановлено.
Підставою для припинення виплат ОСОБА_2 страхових виплат зазначено неможливість верифікації персональних даних. 

Проте, апеляційний суд зауважує, що вказані обставини спростовуються рішенням Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Відділу перерахунків пенсій № 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 15414 від 27 лютого 2024 року (а.с. 34). 

Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.
Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".
Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
У статті 2 цього Закону, зазначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.
Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.
Статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Частиною першою статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я (ч. 6 ст. 47 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування").
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що страхові виплати як призначаються, так і продовжуються на строк, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Жодним законом не передбачено як призначення, так і продовження страхової виплати на період дії довідки внутрішньо переміщеної особи.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 успадкувала належні спадкодавцю ОСОБА_2 страхові виплати незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. 
Колегія суддів зауважує, що за життя ОСОБА_2 не втратив право на отримання таких страхових виплат, а тому позивач, як спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом недоотримані щомісячні страхові виплати за період з серпня 2022 року до лютого 2024 року.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення. 

Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Судді: