Справа №591/11894/24 	
Номер провадження 22-ц/816/174/26 	
Категорія - 99 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Собини О.І. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Щербаченко М.В.,
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності :
заявника - ОСОБА_1 та її представника - адвоката Четвертак Лариси Віталіївни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2025 року у складі судді Ніколаєнко О.О., ухваленого в м. Суми, повне судове рішення складено 14 березня 2025 року, 
в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - законний представник ОСОБА_4 про встановлення факту перебування на утриманні,
в с т а н о в и в :

25 листопада 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Четвертак Л.В., звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт перебування її на утриманні сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 01 червня 2024 року від час захисту Батьківщини. 
Заява мотивована тим, що вона є матір`ю ОСОБА_5 . З 2015 року вона постійно проживала разом із сином та чоловіком. Не працювала, оскільки доглядала за хворими матір`ю, чоловіком. Її син з 2014 року постійно утримував її, його дохід був для заявниці основним та постійним джерелом засобів для існування. 31 травня 2024 року в ході виконання бойового завдання син зник безвісти. Після отримання повідомлення про це, заявниця звернулась до НОМЕР_2 прикордонного загону із заявою про отримання грошового забезпечення, як особі, яка перебувала на постійному утриманні безвісти зниклого, однак їй було відмовлено з тих підстав, що у сина є дві дитини. Встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання грошового забезпечення як члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні задоволено.
Встановлено факт, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на утриманні її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти під час захисту Батьківщини. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. 
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що оскаржуване рішення не обґрунтовується на достатніх належних та допустимих доказів, на підставі яких можна встановити факт перебування заявниці на утриманні, а також наявності у військового обов`язку утримувати заявницю. 
Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці та її представника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 22 квітня 1985 року (а.с. 7).
ОСОБА_5 має двох дочок - ОСОБА_7 , 2006 року народження та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
ОСОБА_6 проходив службу у Державній прикордонній службі Україні та з 25 квітня 2024 року був у оперативному підпорядкуванні начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (а.с. 14).
01 серпня 2024 року начальником НОМЕР_2 прикордонного загону Держприкордонслужби складено адресоване заявниці повідомлення, що 31 травня 2024 року в ході виконання бойового завдання з відбиття збройної агресії російської федерації зв`язок з її сином був втрачений, статус «безвісти зниклий» (а.с. 10).
02 серпня 2024 року до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин внесена інформація про ОСОБА_5 (а.с. 8)
ОСОБА_1 зверталась до НОМЕР_2 прикордонного загону із заявою про виплату їй грошового забезпечення сина, на яку листом від 13 вересня 2024 року їй було повідомлено про відсутність підстав для здійснення такої виплати, оскільки у сина заявниці є дві дитини (повнолітня та неповнолітня) (а.с. 11, 15).
ОСОБА_1 не є одержувачем пенсії (а.с. 12), з 12 грудня 2014 року по 31 грудня 2019 року здійснювала догляд за особою з інвалідністю 1 групи - матір`ю, що підтверджується довідкою департаменту соціального захисту населення СМР (а.с. 36), чоловік заявниці є інвалідом 1 групи безтерміново (а.с. 13, 38).
На підтвердження факту перебування на утриманні сина заявницею надано виписку за картковим рахунком, з якої вбачається, що протягом 2023-2024 року заявниця регулярно отримувала від сина кошти, які він перераховував їй на картку (а.с.16-20).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оцінюючи в сукупності надані суду і безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про те, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження факту перебування заявниці на утриманні її сина.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах 1 та 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими же самими критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 вказувала на те, що встановлення факту перебування на утриманні зниклого безвісти сина їй необхідне для отримання грошового забезпечення. 
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, що діяла станом на вересень 2024 року - звернення заявниці до НОМЕР_2 прикордонного загону із заявою про виплату грошового забезпечення, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
01 лютого 2025 року введено в дію Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», яким частину 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в такій редакції: 
«6. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.»
Встановлено, що син заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зник безвісти при виконанні бойового завдання з відбиття збройної агресії російської федерації. 
ОСОБА_5 має двох дочок - ОСОБА_2 , 2006 року народження та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
До суду першої інстанції від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_4 , надійшли заяви в яких вони зазначили, що проти задоволення вимог не заперечують (а.с. 62, 64). 
Таким чином, на переконання колегія суддів, позиція повнолітньої дочки ОСОБА_5 - ОСОБА_9 , та законного представника неповнолітньої дочки - ОСОБА_8 , свідчить про те, що спір між заявником та іншими особами, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_5 відсутній. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 щодо недоведеності факту перебування ОСОБА_1 на утриманні у сина, колегія суддів бере до уваги таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
У статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріплено поняття терміну «непрацездатних громадян», якими є особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Частиною 1 статті 26 вказаного Закону визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно вона досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому, у її сина - ОСОБА_5 виник обов`язок по її утриманню. 
Зібраними у справі доказами підтверджується, що станом на 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 не перебувала на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, як одержувач пенсії. У період 2023-2024 роки ОСОБА_5 здійснював регулярні перекази коштів на банківський рахунок заявниці. 
Таким чином, на переконання колегії суддів, заявницею доведено факт здійснення її утримання сином - ОСОБА_5 , а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. 
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 7 травня 2026 року.

Головуючий -  	О.І. Собина	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Щербаченко