П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м. Київ

Справа № 367/10110/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/8925/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області про зупинення провадження, постановлену під головуванням судді Одарюка М.П. 18 лютого 2026 року в м. Ірпінь,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2026 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №367/889/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради (як орган опіки та піклування) про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним та повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року.

Не погодилась з указаною ухвалою суду позивач ОСОБА_1 , її представником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - скасувати. Справу направити для продовження розгляду до Ірпінського міського суду Київської області.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що районний суд під час прийняття оскаржуваної ухвали жодним чином не обґрунтував, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду справи про визначення місця проживання дитини до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 367/889/24, чим порушив норми процесуального права (пункт 6 частини 1 статті 251 ЦПК України) та вимоги щодо вмотивованості судового рішення, відтак, така ухвала як необґрунтована підлягає скасуванню апеляційною інстанцією.
Вказує, що мати дитини має всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи про визначення місця проживання дитини і розгляд цієї справи без зволікань буде сприяти запобіганню самовільним діям батька, юридичній визначеності у питанні місця проживання дитини та психологічній стабільності дитини.

06 квітня 2026 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , надійшов відзив у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
В порядку визначеному ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: виконавчий комітет Бучанської міської ради (як орган опіки та піклування), визначення місця проживання дитини малолітньої ОСОБА_6 з матір`ю. 
05 листопада 2024 року у відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі № 367/889/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради (як орган опіки та піклування) про визнання переміщення та утримування дитини в Україні незаконним та повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року. (т.3 а.с.12)
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2025 року клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 було задоволено. 
Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Виконавчий комітет Бучанської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 367/889/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради (як орган опіки та піклування) про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним та повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року. (т.3 а.с.164)
Постановою Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. (т.3 а.с.223-233)
Постановою Верховного Суду від 24 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Губіним О.Т., задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року змінено, виклавши мотивувальну частину судового рішення у редакції цієї постанови, а у решті - залишено без змін. (т.4 а.с.99-105)
Постанова касаційного суду мотивована тим, що від вирішення справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Бучанської міської ради (як орган опіки та піклування), про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним, повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції 1980 року залежить правильне вирішення спору про визначення місця проживання дитини.
Суд касаційної інстанції також зазначив, що стаття 16 Конвенції 1980 року, відповідно до якої забороняється вирішувати по суті спір щодо піклування про дитину або визначення її місця проживання, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції, підлягає застосуванню у вказаній справі.
Саме у справі № 367/889/24 суд має встановити місце постійного (звичайного) проживання дитини, яке є визначальним для належності спору про визначення місця проживання дитини до юрисдикції суду України. 
При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, не повинні розглядатися в одному провадженні, оскільки вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів якнайкращого захисту інтересів дитини (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини), забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, отже є пріоритетним та невідкладним. Тому позовна вимога про стягнення аліментів на утримання дитини мала бути роз`єднана з позовною вимогою про визначення місця проживання дитини. А розгляд інших позовних вимог затягує розгляд справи, тим більше, якщо є підстави для зупинення провадження у справі. З огляду на що суду першої інстанції слід вирішити питання про роз`єднання вказаних позовних вимог відповідно до частини шостої статті 188 ЦПК України, після чого у порядку, передбаченому ЦПК України, вирішувати питання про зупинення провадження у справі про визначення місця проживання дитини.
Окрім цього Верховний Суд погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції про скасування ухвали районного суду, вважав за необхідне змінити мотиви такого судового рішення, оскільки прийняття рішення у вказаній справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини зумовлено розглядом справи № 367/889/24 та набрання рішенням суду у вказаній справі законної сили. А посилання відзиву представника ОСОБА_1 - адвоката Дубчак Л. С. на касаційну скаргу про те, що саме цим емоційний стан дитини може погіршитися є безпідставним, оскільки на даний час дитина і так проживає з матір`ю.
Після повернення справи до районного суду ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 08 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - роз`єднано, та виділено у самостійне провадження позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Передано роз`єднані матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. (т.4 а,с.148)
У запереченнях на клопотання від 19 листопада 2025 року представник відповідача, зокрема просив зупинити провадження у справі № 367/10110/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю до набрання законної сили рішенням у справі № 367/889/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради ( як орган опіки та піклування) про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним та повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року. В клопотанні представник відповідача послався на висновки викладені Верховним Судом у вказаній справі. (т.4 а.с.137-139)
Ухвалою суду першої інстанції від 18 лютого 2026 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №367/889/24 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради (як орган опіки та піклування) про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним та повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року. (т. 4 а.с. 220)

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Відповідно до статей 16, 19 Конвенції 1980 року по суті питання про піклування та надання одному або обом батькам опікунських прав належить до юрисдикції компетентних органів тієї держави, на території якого дитина мала постійне місце проживання, допоки не була переміщена.
На підставі статті 16 Конвенції 1980 року після одержання повідомлення про незаконне переміщення або утримування дитини відповідно до статті З, судові або адміністративні органи Договірної держави, на територію якої була переміщена дитина, або на території якої вона утримується, не будуть вирішувати по суті питання про піклування доти, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції або поки заява не подана відповідно до цієї Конвенції протягом розумного періоду часу після одержання повідомлення.

В силу ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 641/8309/19 погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо зупинення провадження у справі про визначення місця проживання дитини до розгляду справи про про повернення незаконно утримуваної дитини до місця постійного проживання та вказав на те, що Гаазька Конвенція підлягає застосуванню виключно щодо статті 16 Гаазької Конвенції, згідно з якою забороняється вирішувати по суті спір щодо піклування про дитину або визначення її місця проживання, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. При цьому вбачається, що малолітня ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю. 
Підставою для зупинення провадження у цій справі, став факт перебування на розгляді суду позову батька до матері про визнання переміщення та утримання дитини в Україні незаконним, повернення дитини до місця її постійного (звичайного) проживання в Канаді по Конвенції 1980 року (справа № 367/889/24).
Питання зупинення провадження у справі вже було предметом розгляду суду касаційної інстанції, який наголосив на тому, що стаття 16 Конвенції 1980 року, відповідно до якої забороняється вирішувати по суті спір щодо піклування про дитину або визначення її місця проживання, поки не буде визначено, що дитина не повинна бути повернута відповідно до цієї Конвенції, підлягає обов`язковому застосуванню у вказаній справі. Саме у справі № 367/889/24 суд має встановити місце постійного (звичайного) проживання дитини, яке є визначальним для належності спору про визначення місця проживання дитини до юрисдикції суду України. 
Прийняття рішення у вказаній справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини повністю зумовлено розглядом справи № 367/889/24 та набранням рішенням суду у вказаній справі законної сили.
А отже зупиняючи провадження у справі про визначення місця проживання дитини до набрання законної сили рішенням у справі № 367/889/24, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки розгляд національного спору про права піклування є об`єктивно неможливим до вирішення питання про законність утримання дитини на території України.
Колегія суддів зазначає, що висновок Ірпінського міського суду Київської області про наявність підстав для зупинення провадження у справі ґрунтується на обов`язкових до виконання вказівках, які викладені у Постанові Верховного Суду, прийнятій у цій же справі.
Отже апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права в частині мотивованості ухвали, оскільки наявність у провадженні суду справи № 367/889/24 про повернення дитини до Канади на підставі Конвенції 1980 року є самостійною, безумовною та достатньою підставою для зупинення провадження у справі про визначення місця проживання з матір`ю. 
Зупиняючи провадження, районний суд обґрунтовано керувався тим, що рішення про місце проживання дитини не може бути ухвалене раніше, ніж буде з`ясовано, чи підлягає дитина поверненню до країни звичайного проживання.
За таких обставин, аргументи апеляційної скарги не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі, не спростовують правильних висновків суду щодо зупинення провадження у справі, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції свої висновки щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі мотивував, належним чином та вірно вказав на те, що вирішення даної справи неможливе до розгляду по суті справи за позовом батька про повернення дитини до країни походження, що відповідає п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Таким чином, колегія суддів пришла до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук