ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/672/25  Номер провадження 22-ц/814/1311/26	Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О.С.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , представника Міністерства оборони України, на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 14:41:19 до 14:47:52; дата виготовлення повного текста судового рішення – 30 жовтня 2025 року) у справі за заявою  ОСОБА_2  про встановлення факту перебування на утриманні,
заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Міністерство оборони України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд 

у с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт того, що вона, будучи членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , перебувала на його утриманні. Встановлення цього факту необхідне для вирішення нею питання про отримання пенсії у зв?язку із втратою годувальника.
Заявлені вимоги мотивувала такими обставинами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її цивільний чоловік ОСОБА_4 загинув при виконанні військового обов`язку по захисту України від військової агресії Російської Федерації. 
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 22.11.2022 у справі № 529/1118/22 встановлено факт проживання її, заявниці, та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без реєстрації шлюбу, з листопада 2016 року до дня смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.06.2023 № 18/с, повернуто їй документи без призначення такої допомоги у зв`язку із тим, що за наданими документами не можливо було встановити факт її перебування на утриманні загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 у справі № 440/11249/23 задоволено її позов, визнано протиправним і скасовано вказане вище рішення Міністерства оборони України і зобов`язано останнє прийняти рішення щодо виплати їй одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 . 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 було частково скасовано, зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути її заяву про призначення одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , а в іншій частині рішення суду залишено без змін. 
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.06.2024 № 15/с, повторно відмовлено їй у призначенні такої допомоги у зв`язку із тим, що за наданими документами не можливо встановити факт її перебування на утриманні загиблого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби. 
Отже, єдиним способом на теперішній час вирішити питання отримання нею одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 є встановлення факту перебування її на утриманні ОСОБА_4 .
Заявниця вказує, що вона та загиблий ОСОБА_4 раніше були одружені, мають спільну дочку ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу вона та ОСОБА_4 деякий час проживали окремо. З листопада 2016 року і до дня загибелі ОСОБА_4 вони проживали разом однією сім`єю, як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням суду від 22.11.2022, яке набрало законної сили 23.12.2022. Під час спільного проживання саме ОСОБА_4 матеріально її утримував, адже вона мала невеликі доходи. Він надавав їй грошові кошти на прожиття, на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, утримання будинку. Саме за кошти ОСОБА_4 придбавалося необхідне майно для господарства. Під час проходження військової служби до самої своєї загибелі ОСОБА_4 продовжував її матеріально утримувати.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_2  задоволено.
Встановлений факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як член сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала на його утриманні з листопада 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до дня загибелі ОСОБА_4 .
Факт встановлений для вирішення заявницею ОСОБА_2 питання щодо отримання одноразової грошової допомоги після загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , представник Міністерства оборони України, посилаючись на порушення судом норми процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що висновок суду про перебування заявниці на утриманні загиблого військовослужбовця є помилковим та не підтверджений належним, допустимими і достатніми доказами, які б доводили відсутність у заявниці інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. 

У відзиві адвокатка Конюшенко М.А., представниця ОСОБА_2 , посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.
У відзиві з посиланням на встановлені судом фактичні обставини зазначається, що суд дав належну оцінку поданим доказам, зокрема показанням допитаних свідків, чекам про оплату загиблим ОСОБА_4 комунальних послуг. Окрім того, суд відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України врахував обставини. встановлені рішенням цього ж суду від 22 листопада 2022 року у справі № 529/1118/22.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, 03 червня 1989 року між заявницею ОСОБА_2 і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя ОСОБА_6 народилася дочка ОСОБА_4 (а.с.93). Після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.33, 92-93).
Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірвано 22 грудня 1999 року (а.с.20). Після розірвання шлюбу заявниця залишила прізвище « ОСОБА_6 ».
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у смт Курдюмівка Бахмутського району Донецької області, Україна (а.с.19).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с.29).
Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 22.11.2022 у справі № 529/1118/22 встановлено факт проживання ОСОБА_2 і 29.09.2022 ОСОБА_4 однією сім`єю, як жінки та чоловіка, без реєстрації шлюбу, з листопада 2016 року до дня смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набрало законної сили 23 грудня 2022 року (а.с.16-18).
Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.94).
Про батька ОСОБА_9 відомості відсутні.
ОСОБА_3 (дочка ОСОБА_4 ), яка є заінтересованою особою у справі, є повнолітньою, не є особою з інвалідністю, має своїх дітей та не заперечує щодо встановлення факту перебування її матері ОСОБА_2 на утриманні батька ОСОБА_4 .
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.06.2023 № 18/с повернуто ОСОБА_2 документи без призначення допомоги у зв`язку із тим, що за наданими документами не можливо встановити факт її перебування на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 у справі № 440/11249/23 задоволено позов ОСОБА_2 : визнано протиправним і скасовано вказане рішення Міністерства оборони України і зобов`язано останнє прийняти рішення щодо виплати їй одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 (а.с.26-28).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 частково скасовано: зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , а в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.21-25).
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.06.2024 № 15/с повторно відмовлено ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що за наданими документами не можливо встановити факт її перебування на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби (а.с.13-15).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів за період з першого кварталу 2018 року по грудень 2022 року, наданих Державною податковою службою України на виконання ухвали суду про витребування доказів від 13.08.2025 (а.с. 72-73), вбачається, що ОСОБА_4 з 2018 року по перший квартал 2020 року працював у СТОВ "Андріївка", перебував на обліку у центрі зайнятості та його доходи в середньому складали близько 13 000,00 грн на місяць, з першого кварталу 2020 року по жовтень 2022 року ОСОБА_4 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення: за 2020 рік ОСОБА_4 отримав 319 112,93 грн, за 2021 рік 279 593,53 грн, за 2022 рік 719 045,12 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції визнав доведеними такі обставини.
З листопада 2016 року до дня своєї загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 саме ОСОБА_4 , з яким ОСОБА_2 проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, матеріально її утримував, адже його доходи значно перевищували доходи ОСОБА_2 , яка отримувала лише невелику заробітну плату, працюючи машиністом насосних установок у Диканському комбінаті комунальних підприємств (з 2018 року по 2020 рік заробітна плата коливалася десь в середньому від 3 000,00 грн до 5 000,00 грн, з 2021 року по 2022 рік - з 5 000,00 грн до 7 000,00 грн) (а.с.108-109).
Доходи ОСОБА_4 значно перевищували доходи ОСОБА_2 та відповідно він мав можливість її матеріально утримувати.
Частіше всього саме ОСОБА_4 сплачував комунальні послуги за спільним його та ОСОБА_2 місцем проживання, що підтверджується відповідними квитанціями або надавав кошти ОСОБА_2 для їх оплати (а.с. 19-87, 107).
ОСОБА_4 постійно надавав ОСОБА_2 грошові кошти, оплачував відповідні квитанції, за його кошти здійснювалися всі великі покупки в інтересах сім`ї, утримувалося господарство, придбавалися одяг, продукти харчування, побутова техніка тощо.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Наведеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 308/17634/23 та у постановах Верховного Суду від 18 березня 2026 року (справа № 339/471/24), від 08 квітня 2026 року (справа № 274/5542/24) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.
«…для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
«…положення статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975 свідчать, що для цілей призначення та отримання одноразової грошової допомоги утриманці визначаються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже з огляду на наведені висновки Верховного Суду у цій справі слід встановити, чи виникло у ОСОБА_2 за станом на дату загибелі ОСОБА_4 право на призначення пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням приписів ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції за станом на 29 вересня 2022 року.
Згідно ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції за станом на 22 вересня 2022 року) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
Відповідно до ст.30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.
Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
У разі смерті осіб, зазначених у пунктах "а"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які загинули (померли) при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаного під час виконання цих обов`язків, і були посмертно нагороджені державними нагородами України або колишнього Союзу РСР, непрацездатні члени сім`ї осіб, зазначені в частині четвертій цієї статті, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, мають право на встановлення до пенсії надбавки за умов та в розмірах, що встановлюються Законом України "Про пенсії за особливі заслуги перед Україною".
Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Згідно ст.31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 за станом на 22 вересня 2022 року мала повних 53 роки (народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 ), тобто не була непрацездатною у розумінні положень ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 за станом за 22 вересня 2022 року мала право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до положень ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Враховуючи наведене, у ОСОБА_2 не виникло право на отримання одноразової допомоги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому встановлення факту її перебування на утриманні ОСОБА_4 не породжуватиме для неї юридичних наслідків, від їх встановлення не залежить виникнення у неї права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, факт проживання заявниці із ОСОБА_4 однією сім?єю без реєстрації шлюбу не має правового значення у справі, що переглядається, з огляду на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 травня 2026 року (справа №580/1977/25), згідно яких: 
«26. Ключовим правовим питанням спору є право позивачки на отримання пенсії в разі втрати годувальника, як колишня дружина померлого військовослужбовця, яка після розірвання шлюбу з померлим неофіційно проживала з ним перед його смертю однією сім`єю (факт встановлено в судовому порядку) та при цьому не перебувала на його повному утриманні, та яка станом на момент звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії досягла 55-річного віку.
27. Колегія суддів зазначає, що спосіб викладення ч. 2 та 4 ст. 30 Закону № 2262 ХІІ свідчить про чітке й однозначне визначення кола осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника - військовослужбовця, є персоніфікованим і вичерпним. Вони не містять правил, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї такого померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, прикладом якого є спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.
Натомість ужиті в Законі № 2262-XIІ поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя, тобто особу, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим годувальником.»
З наведених мотивів рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення. яким відмовити у задоволенні поданої заяви.
Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд, 
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Міністерства оборони України, задовольнити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог. 

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні.

Постанов апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати виготовлення повного текста постанови. 

Повний текст постанови складено 25 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов