Справа №491/1202/25 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області
у складі: головуючої судді: Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Голубович А.М.,
за участю сторін у справі:
представника позивача – Юраш І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьєві Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що з 24 листопада 2007 року по 12 жовтня 2010 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року було розірвано. Від вказаного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їхнього сина в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що у серпні 2025 року їхній з відповідачем син вступив до Національного університету «Одеська юридична академія» на І курс за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Правоохоронна діяльність», спеціальністю «К9 «Правоохоронна діяльність», для здобуття ступеня освіти бакалавр, форма фінансування – за рахунок коштів фізичних осіб та юридичних осіб, строк навчання до 30 червня 2028 року. Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра №15395528-2025 від 11 серпня 2025 року загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 133700 гривень 00 копійок, що включає оплату послуг за навчальний рік 2025-2026 – 41900 гривень 00 копійок, за навчальний рік 2026-2027 – 45900 гривень 00 копійок, за навчальний рік 2027-2028 – 45900 гривень 00 копійок. Відповідно до умов вказаного договору замовник вносить плату в готівковій або безготівковій формі у такому порядку: за перший рік оплата освітньої послуги університету оплачується у розмірі 50% до дати початку занять – за перше півріччя, наступні 50% до 01 лютого – за друге півріччя; за наступні роки щороку оплата освітньої послуги Університету за один рік оплачується у розмірі 50% до 01 вересня – за перше півріччя, наступні 50% до 01 лютого – за друге півріччя. Згідно квитанції №73845088 від 11 серпня 2025 року позивач сплатила 50% вартості навчання за перше півріччя. Окрім того, під час навчання син проживає в гуртожитку вказаного університету, при цьому вартість проживання сина у вказаному гуртожитку за пів року складає 7800 гривень 00 копійок. Згідно квитанції №73963688 від 21 серпня 2025 року позивач сплатила вказану суму. При вступі до вищезазначеного навчального закладу їхній з відповідачем син спілкувався з батьком з даного приводу та батько не був проти вступу його до даного навчального закладу, навіть повідомив про певну матеріальну допомогу для сина, тому фактично дане питання було узгоджено з відповідачем. Позивач зазначає, що з відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Будь-якої допомоги на навчання дитини відповідач станом на сьогоднішній день не надає. На момент звернення до суду між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, угоду про добровільну сплату додаткових витрат на дитину вони не укладали. Таким чином, позивач має в повному обсязі здійснювати оплату навчання та проживання в гуртожитку, проїзд до місця навчання та інше, що в свою чергу ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Так як відповідач є працездатною особою, працює офіційно, він є військовослужбовцем (працює на посаді інспектора групи ДПС відділу військової інспекції безпеки дорожнього руху військової служби правопорядку), позивач вважає, що він має можливість сплачувати додаткові витрати на дитину для забезпечення достатнього рівня життя, навчання та розвитку їхнього спільного сина до моменту закінчення ним навчання чи досягнення ним 23-річного віку. Позивач також зазначає, що вона не має змоги повністю забезпечити достатній рівень життя сину, а він навчається на денній формі навчання, немає змоги влаштуватися на роботу та самостійно сплачувати за навчання, забезпечувати себе необхідними засобами для існування, не отримує стипендію та потребує матеріальної допомоги. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідач повинен кожного року сплачувати додаткові витрати на навчання сина, а саме у період 2025-2026 роки в розмірі 20950 гривень 00 копійок за навчальний рік, у період 2026-2027 роки в розмірі 22950 гривень 00 копійок за навчальний рік, 2027-2028 роки в розмірі 22950 гривень 00 копійок за навчальний рік, тобто половини суми оплати на навчання до закінчення навчання сина.  
У зв`язку з наведеним позивач звернулась до суду та просить задовольнити позовні вимоги. 
Ухвалою від 30 січня 2026 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників.
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені в ухвалі про відкриття провадження у справі строки відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався.
Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися до суду відмітками поштового відділення «адресат відсутній» (а.с.37, 43, 50).
Позивач в судові засідання не з`являлась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак участь у розгляді справи приймала її представник – адвокат Юраш І.О., яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВН №1607365 від 10 листопада 2025 року, договору про надання правничої допомоги від 13 жовтня 2025 року та додатку до договору про надання правничої допомоги від 13 жовтня 2025 року.
Піл час розгляду справі представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
В судове засідання, призначене на 02 червня 2026 року, позивач та її представник не з`явились однак представник позивача до початку судового засідання подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та без участі позивача, а також просила долучити до матеріалів справи додаткові письмові докази. Також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, представник позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 280 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу.
Частиною 1 ст.223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, взявши до уваги заяву представника позивача та надані нею пояснення під час розгляду справи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, та за участю представника позивача.
Взявши до уваги заяву представника позивача та надані нею пояснення під час розгляду справи, взявши до уваги неявку належним чином повідомлених позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, додані до позовної заяви та надані стороною позивача в ході розгляду справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Так, при розгляді справи встановлено:
Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 21 грудня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.7).
Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №2263291 від 22 січня 2026 року (а.с.32).
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який був зареєстрований Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №19 від 24 листопада 2007 року, та вказаний шлюб рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.9), а також копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 06 грудня 2022 року органом 5123 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).
Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини було задоволено та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2010 року і до повноліття дитини (а.с.12).
Відповідно до копії договору про навчання №15395528-2025 від 11 серпня 2025 року та додатку до нього від 11 серпня 2025 року сина позивача та відповідача - ОСОБА_3 , було зараховано на І курс до Національного університету «Одеська юридична академія» за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Правоохоронна діяльність» за спеціальністю К9 «Правоохоронна діяльність», для здобуття ступеня вищої (фахової передвищої) освіти – бакалавр. Згідно умов вказаного договору фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 133700 гривень 00 копійок, вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2025-2026 навчальний рік – 41900 гривень 00 копійок; 2026-2027 навчальний рік – 45900 гривень 00 копійок; 2027-2028 навчальний рік – 45900 гривень 00 копійок. Замовник вносить плату в готівковій або безготівковій формі у наступному порядку: за перший рік оплата освітньої послуги університету оплачується у розмірі (50%) до дати початку занять – за перше півріччя, наступні (50%) до – 01 лютого – за друге півріччя; за наступні роки щороку оплата освітньої послуги університету за один рік оплачується у розмірі (50%) до 01 вересня – за перше півріччя, наступні (50%) до 01 лютого – за друге півріччя (а.с.13-15, 52-54).
29 серпня 2025 року ОСОБА_3 було підписано зобов`язання щодо дотримання правил проживання в студентських гуртожитках Національного університету «Одеська юридична академія», а саме, при поселенні в гуртожиток №4 НУ «ОЮА», в кімнату № НОМЕР_4 (а.с.16).
Відповідно до копії квитанції №73845088 від 11 серпня 2025 року позивачем було сплачено 20950 гривень 00 копійок Національному університету «Одеська юридична академія» в рахунок оплати за навчання студента ОСОБА_3 за І курс, 1 семестр (а.с.17).
Також позивачем 21 серпня 2025 року було сплачено 7800 гривень 00 копійок Національному університету «Одеська юридична академія» в рахунок оплати за проживання в гуртожитку вказаного університету ОСОБА_3 , 1 курс, що підтверджується копією квитанції №73963688 від 21 серпня 2025 року (а.с.18).
Відповідно до копії довідки про склад сім`ї №601 від 21 серпня 2025 року, виданої Ананьївською міською радою, до складу сім`ї позивача входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).
13 січня 2026 року позивачем було сплачено 20950 гривень 00 копійок Національному університету «Одеська юридична академія» в рахунок оплати за навчання студента ОСОБА_3 за І курс, 2 семестр, що підтверджується копією квитанції №75212080 від 13 січня 2026 року (а.с.39).
Відповідно до копії звіту про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_2 за період з 01 січня 2025 року по 30 квітня 2026 року, виданого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_5 на адвокатський запит представника позивача, з відповідача на підставі постанови від 20 серпня 2013 року, виконавче провадження №В-5/1637, в період з січня 2025 року по квітень 2026 року здійснювалось відрахування з заробітної плати в розмірі 25% в рахунок стягнення аліментів на утримання сина (а.с.60-62).
Відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_2 за квітень 2026 року, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 на адвокатський запит представника позивача, з відповідача на підставі постанови від 20 серпня 2013 року, виконавче провадження №В-5/1637, за квітень 2026 в травні 2026 року здійснено відрахування з заробітної плати в розмірі 25% в рахунок стягнення аліментів на утримання сина (а.с.64).
Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Отже, виходячи з аналізу ст.185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з навчанням дитини у платному навчальному закладі. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.
В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 зазначив, що відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
З наданих позивачем копії договору про навчання та додатку до нього, копій квитанцій про здійснення позивачем оплати за навчання їхнього з відповідачем сина за перший та другий семестр першого курсу у Національному університеті «Одеська юридична академія», вбачається, що витрати на навчання їхнього сина складають 133700 гривень 00 копійок за весь час навчання та вартість освітньої послуги за роками навчання становить: 2025-2026 навчальний рік – 41900 гривень 00 копійок; 2026-2027 навчальний рік – 45900 гривень 00 копійок; 2027-2028 навчальний рік – 45900 гривень 00 копійок. Крім того позивачем понесені витрати з оплати за проживання сина у гуртожитку в сумі 7800 гривень 00 копійок.
Суд погоджується, що понесені позивачем витрати є додатковими витратами на дитину відповідно до ст.185 СК України, оскільки ОСОБА_3 проходить навчання у вищому навчальному закладі на платній основі, що потребує значних матеріальних витрат.
Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд встановив, що останні доведені позивачем у розмірах відповідно до позовних вимог, а саме: половини вартості навчання: у 2026 році в розмірі 20950 гривень за 2025-2026 навчальний рік, у 2027 році у розмірі 22950 гривень за 2026-2027 начальний рік, у 2028 році 22950 гривень за 2027-2028 навчальний рік.
Крім того, суд враховує той факт, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує доходи у вигляді заробітної плати та з нього стягуються аліменти на утримання сина в частці від його доходу, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. 
Згідно вимог ст.ст.141, 180 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. 
Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.
В зв`язку з наведеним, суд вважає, що вищевказані додаткові витрати, викликані навчанням дитини сторін у платному навчальному закладі, повинні бути розподілені між батьками у рівних частках.
У даному випадку, враховуючи, що ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що відповідач, як батько неповнолітнього ОСОБА_3 , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме навчанням дитини у вищому навчальному закладі на платній основі.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами 6 та 7 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При таких обставинах, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат дитину, а саме, на навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Національному університеті «Одеська юридична академія» в розмірі половини вартості навчання: у 2026 році в розмірі 20950 гривень за 2025-2026 навчальний рік, у 2027 році у розмірі 22950 гривень за 2026-2027 начальний рік, у 2028 році 22950 гривень за 2027-2028 навчальний рік.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України, позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 5000 гривень 00 копійок, стосовно якого суд зазначає таке.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд також неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
При визначенні суми відшкодування суд враховує та виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, доводів сторін та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
У своїй постанові №686/28627/18 від 27 липня 2022 року Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.
Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 та ін.
Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, провадження №К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі №640/10548/19, провадження №К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, провадження №К/9901/22452/20.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18)(офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf ).
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.
Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява №37083/03, пункт 106).
Так, у матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої допомоги від 13 жовтня 2025 року (а.с.23-24), копія додатку до договору про надання правничої допомоги від 13 жовтня 2025 року (а.с.25), квитанція до прибуткового касового ордера №10 від 13 жовтня 2025 року про сплату позивачем адвокату Юраш І.О. грошових коштів в розмірі 5000 гривень 00 копійок за позовну заяву про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.20), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла позивач у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом, відповідно до якого вартість наданих адвокатом позивачу послуг складає 5000 гривень 00 копійок (а.с.21).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.ч.4-5 ст.137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, відповідачем не надано.
Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу від відповідача до суду не надходило.
Таким чином, судом встановлено, що позивачем надано до суду належні докази на підтвердження витрат на професійну правову допомогу, зокрема докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових наданих послуг, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000 гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з відповідача.
З огляду на наведені вище обставини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правову допомогу адвоката в розмірі 5000 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21 грудня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_7 , додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 06 грудня 2022 року органом 5123, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_8 , а саме, половини вартості навчання: у 2026 році в розмірі 20950 гривень за 2025-2026 навчальний рік, у 2027 році у розмірі 22950 гривень за 2026-2027 начальний рік, у 2028 році 22950 гривень за 2027-2028 навчальний рік, відповідно до договору про навчання №15395528-2025 від 11 серпня 2025 року у Національному університеті «Одеська юридична академія».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21 грудня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_7 , понесені нею витрати на отримання правової допомоги в розмірі 5000 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в прибуток держави в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2026 року.

Суддя:        Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили «____» __________________20__ року.