Єдиний унікальний номер 205/4270/26
Номер провадження3/205/1378/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 травня 2026 року м. Дніпро
Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Шиян В.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 955053 від 4 березня 2026 року, ОСОБА_1 , 26 лютого 2026 року о 13-30 годині, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 під час конфлікту, умисно вчинив психологічне домашнє насильство, що виразилося в агресивній поведінці та умисному пошкодженні майна ( розбив мобільний телефон) відносно ОСОБА_2 . 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав, та пояснив, що 26 лютого 2026 року під час випадкової зустрічі, між ним та його колишньою співмешканкою виникла сварка. Він намагався примиритися з ОСОБА_2 , та повернутися до неї, однак розмова перейшла на підвищений тон а потім в сварку. Під час сварки кожен висловлювався нецензурною бранкою. В якийсь момент він не зміг приборкати свої емоції, у зв`язку з чим розбив мобільний телефон ОСОБА_2 . Поліцію викликав саме він. Просить суд відмовити у притягненні його до адміністративної відповідальності за ст. 173 -2 ч.1 КпАП України, оскільки ніякого насильства не було, а була сімейна сварка. 
ОСОБА_2 повністю підтримала обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, просила притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . 
Суд вислухав сторони, розглянув письмові та відео докази долучені до протоколу, прийшов до наступного. 
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VІІІ від 07 грудня 2017 року (далі за текстом Закон 2229-VІІІ) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктам 3, 14 статті 1 Закону 2229-VІІІ домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні, а також відео з камер відеоспостереження встановлених в будинку, всі сварки розпочинаються на ґрунті особистих неприязних відносин виниклих в наслідок давнього сімейного конфлікту з приводу визначення права власності на будинок. Цей конфлікт продовжується тривалий час. Під час сварок обидві сторони ображають одна одну. Іноді між ними виникає штовханина, що призводить до більших образ. 
Закон України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у п. 3 ч. 1 ст. 1 визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
У п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі – Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
При цьому не можливо імперативно стверджувати про домашнє насильство у випадку, коли потерпілим від кримінально караного діяння є член сім`ї обвинуваченого. 
Сам по собі сімейний конфлікт не свідчить про те, що насильство було зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої. Посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації.
Для того, щоб обґрунтувати наявність домашнього насильства у конкретному випадку, сторона обвинувачення має довести обставини, які свідчать, що потерпіла від інкримінованого правопорушення особа є у той же час і жертвою домашнього насильства. 
Домашнє насильство є системою взаємопов`язаних дій, які полягають у вчиненні систематичних дій і полягають у вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.
В судовому засіданні було встановлено, що конфлікти виникли між співмешканцями. Конфлікт виник на ґрунті ревнощів. Кожна сторона не йшла на поступки один одному у зв`язку з чим конфлікт набрав розвитку. В їх поясненнях містилися лише образи один на одного з приводу вирішення сімейних конфліктів, що накопичувалися протягом тривалого часу. 
Таким чином на думку суду мало місце побутова сварка. 
Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).
Суд немає права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду даної адміністративної справи не було встановлено обов`язкової умови притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки не було встановлено суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Зважаючи на наведене вмотивування, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, закрити через відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КпАП України на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КпАП України – закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра шляхом подачі апеляційної скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів із дня її проголошення.

Суддя Шиян В.В.