П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року
м. Київ
справа № 388/2561/24
провадження № 51-276км26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 жовтня 2024 року приблизно о 13 год 30 хв неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 під час сварки ОСОБА_7 , кухонним ножем наніс один удар в грудну клітку ОСОБА_8 , в результаті чого йому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження. Після цього ОСОБА_7 зник з місця вчинення кримінального правопорушення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та застосувати до нього положення ст. 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог захисник вказує про залишення поза увагою апеляційного суду допущених місцевим судом у вироку суперечностей, які вплинули на призначене ОСОБА_7 покарання, а саме - встановлення місцевим судом в діях засудженого одночасно неконкретизованого умислу та прямого умислу. Також сторона захисту вважає безпідставним неврахування судами попередніх інстанцій таких пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, з огляду на те, що останній повністю визнав свою винуватість в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, правдиво розповів про обставини вчиненого ним злочину, висловив жаль, вибачився перед потерпілим та добровільно відшкодував йому спричинену шкоду, що підтверджується розпискою потерпілого від 10 березня 2025 року.
Крім того, на переконання захисника, судами першої та апеляційної інстанцій неповно враховано відомості про особу засудженого, який у 2016 році закінчив школу, з 2018 по 2020 роки навчався у Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців за денною формою, на бюджетній основі, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір - ОСОБА_9 .
Наголошує, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази та відомості про особу ОСОБА_7 дають підстави для призначення йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу і просили її задовольнити, а прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги сторони захисту.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі стороною захисту не оскаржуються.
Щодо тверджень захисника про вплив суперечності у вироку місцевого суду щодо виду умислу у діях ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає про таке.
Як вбачається із вироку місцевого суду, цей суд зазначив, що ОСОБА_7 під час завдання удару ножем ОСОБА_8 бажав спричинити останньому тілесні ушкодження, допускав можливість заподіяння шкоди його здоров`ю та діяв з неконкретизованим умислом. Далі місцевий суд за встановлених фактичних обставин вчиненого засудженим кримінального правопорушення, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідків, дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Суд не вбачає суперечності між такими висновками суду, оскільки суд констатував, що засуджений бажав настання будь-якого наслідку у вигляді шкоди здоров`ю потерпілого, а надалі кваліфікував його дії виходячи із наслідку, який фактично був спричинений. 
Щодо доводів захисника про безпідставне неврахування судами попередніх інстанцій такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, то Суд їх відхиляє з огляду на таке.
В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження Судом встановлено, що після заподіяння ножового поранення в грудну клітку потерпілому ОСОБА_7 не залишився на місці події з метою надання першої медичної допомоги ОСОБА_8 , не викликав швидку медичну допомогу, а на велосипеді втік і переховувався до його фактичного затримання співробітниками поліції. Під час затримання у сумці ОСОБА_7 було виявлено ніж зеленого кольору, який далі було вилучено, що спростовує твердження сторони захисту про добровільну видачу засудженим знаряддя вчинення злочину. 
Суди звернули увагу також на те, що ОСОБА_7 висував версію про те, що потерпілий сам наштрикнувся на ніж під час конфлікту. Тож вони прийшли до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відсутність у цьому провадженні такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.
Разом з тим, Суд погоджується із тим, що в діях ОСОБА_7 є така пом`якшуюча покарання обставини як щире каяття.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 відшкодував потерпілому заподіяну матеріальну та моральну шкоду, під час розгляду справи судом першої інстанції вибачився перед потерпілим, ОСОБА_8 прийняв ці вибачення, не мав претензій матеріального та морального характеру до засудженого, що підтверджується розпискою, яка є у матеріалах кримінального провадження (т. 3, а.к.п. 115), а також наполягав на призначенні ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.
Суд нагадує, що стороною обвинувачення дії засудженого було кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК як закінчений замах на умисне вбивство. Водночас суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння).
Суд вже звернув увагу на поведінку засудженого після нанесення ножового поранення. Однак у цьому провадженні також є важливим сам характер ушкодження і знаряддя, яким воно було спричинено.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 29 листопада 2024 року № 171 ОСОБА_8 кухонним ножем було спричинено тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, а саме проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва по середньо-пахвовій ділянці в проекції 8-го ребра, гемопневмоторакс зліва.
Суд вважає, що за наведених обставин вчинення цього злочину засудженим, навіть із врахуванням його щирого каяття, заподіяння потерпілому умисного ножового поранення в грудну клітку, посткримінальної поведінки засудженого (втеча із місця вчинення злочину), відомостей про особу ОСОБА_7 (не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, раніше не судимий, не має осіб на утриманні, не працює), висновки судів попередніх інстанцій про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, тобто ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК, а також про необхідність відбування останнім цього покарання реально, є обґрунтованими.
Думка потерпілого, який у цьому кримінальному провадженні просив суд першої інстанції призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 75 КК, не є визначальною і була врахована судами попередніх інстанцій у сукупності з іншими обставинами справи.
Суд погоджується із позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що у цьому провадженні ОСОБА_7 потрібно відбувати покарання у виді позбавлення волі реально і обставин, на які посилається захисник у касаційній скарзі, недостатньо для висновку про застосування до засудженого ст. 75 КК. Тож розмір і вид покарання та спосіб його відбування, які вказані у вироку місцевого суду, залишеного без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, є такими, що враховують ст. ст. 50 і 65 КК.
З огляду на викладене, Суд вважає, що під час розгляду цього кримінального провадження суди першої та апеляційної інстанцій не допустили невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3