КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №363/3693/25 Головуючий у суді І інстанції: Дьоміна О.П.
провадження №22-ц/824/10049/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Ратнікової В.М., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Колінько Альони Валеріївни, яка представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 березня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредитної лінії за №766270914 від 07.09.2024 року у розмірі загальному розмірі 14 691 грн, а також понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» та відповідачкою укладено договір кредитної лінії за №766270914, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідачка отримала від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 5900 грн. Договір між товариством та відповідачкою укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання умов договору грошові кошти перераховані товариством на банківську карту за № НОМЕР_1 , яка вказана відповідачкою при укладанні договору. Проте, в порушення умов договору та Правил, позичальниця не повернула надані їй кредитні кошти та не сплатила проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 12.11.2024 року товариство відступило право вимоги за цим договором до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу за №МВ-ТП/8. Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу, відповідачка свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, загальний розмір якої становить - 14691,00 грн, з них заборгованість по кредиту - 5900 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 8791 грн.
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 березня 2026 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним заочним рішення суду першої інстанції, адвокат Колінько А.В., яка представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у відповдіача заборгованості, виходячи з того, що у розрахунках заборговності, поданих позивачем, у графах «сплачено» містяться суми 5900 грн, 3894 грн, 2950 грн, а в подальшому 5900 грн, 8791 грн, 2950 грн, що на думку суду першої інстанції свідчить про погашення відповідачем тіла кредиту, процентів та неустойки. Саме цей висновок суду є юридично та фактично неправильним, оскільки він грунтується на хибному тлумаченні письмових доказів та фактичному ототожненні внутрішнього бухгалтерського відображення факторингової операції між первісним та новим кредитором із належним виконанням грошового зобов`язання боржником.
З розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога», прямо вбачається, що за кредитним договором № 766270914 дата продажу права вимоги визначена як 12.11.2024 року. У цьому ж документі в окремому блоці «Оплати, грн» (в верхній частині розрахунку) відображено, що відповідачем сплачено всього 00,00 грн. Натомість у підсумковому рядку станом на 12.11.2024 року відображено суми 5900 грн по тілу кредиту, 3894 грн по процентамх та 2950 грн по неустойці, тобто саме той обсяг права вимоги, який станом на дату відступлення існував у первісного кредитора і був переданий новому кредитору. При цьому сам документ розрахунок заборгованості містить пряму вказівку на дату продажу права вимоги 12.11.2024 року (в верхній частині розрахунку), що унеможливлює тлумачення наведених поазників як платежів відповідача.
Отже, відображення у фінальному рядку розрахунку ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» відповідних сум у графі «сплачено» не є підтвердженням сплати боргу боржником, а \ бухгалтерським відображенням вибуття відповідного активу з обліку первісного кредитора у зв`язку з його відступленням за договором факторингу. Інакше кажучи, для первісного кредитора заборгованість за договором після 12.11.2024 року перестала обліковуватись не тому, що відповідач виконала зобов`язання, а тому, що право грошової вимоги було відчужене новому кредитору.
Надалі з 13.11.2024 року по 03.02.2025 року вказаний розрахунок містить щоденне нарахування процентів у розмірі 59,00 грн на день, а загальна сума заборгованості станом на 03.02.2025 року становить 17 641 грн, з яких 5900 грн - тіло кредиту, 8791 грн - проценти, 2950 грн - неустойка.
При цьому, як і в розрахунку первісного кредитора, в окремому блоці «Оплати, грн», так і в розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» відсутні будь-які відомості про фактичні платежі відповідача. Таким чином, сам розрахунок нового кредитора безпосередньо спростовує висновки суду про погашення боргу, оскільки демонструє безперерність існування заборгованості та її перехід від первісного кредитора до нового кредитора в межах однієї й тієї самої вимоги.
Вважає, що фактично суд першої інстанції проігнорував очевидний зміст обох розрахунків у їх логічному взаємозв`язку. Якби відповідач дійно сплатила 5900 грн тіла кредиту, 3894 грн процентів та 2950 грн неустойки первісному кредитору, та станом на 12.11.2024 року не існувало б жодного залишку права вимоги, який міг бути відступлений ТОВ «Таліон Плюс», а отже в розрахунку нового кредитора не могла б бути відображена початкова заборгованість у розмірі 12 744 грн. Більш того, за відсутності боргу взагалі були б відсутні правові підстави для подальшого обліку і нарахування процентів новим кредитором. Однак матеріали справи містять прямо протилежні дані: на дату переходу права вимоги розмір боргу визначено як 12 744 грн, а на дату закінчення розрахункового періоду нового кредитора - 17 641 грн. Саме тому, на переконання позивача, висновок суду першої інстанції про нібито погашення заборгованості відповідачем є не просто помилковим, а внутрішньо суперечливим і таким, що не узгоджується з іншими встановленими судом обставинами.
Позивач звертаючись до суду, заявив до стягнення не всю суму заборгованості, яка обліковувалась станом на 03.02.2025 року, а лише її частину в межах свого диспозитивного права, а саме 14 691 грн, з яких 5900 грн становить основний боргу та 8791 грн - проценти за користування кредитом. Неустойка у розмірі 2950 грн позивачем не заявлялась. Отже вважає, що твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не обгрунтовано природу нарахувань у розмірі 14 691 грн, спростовується самим змістом розрахунку ТОВ «Таліон Плюс», в якій чітко визначено складові цієї суми. Суд, установивши існування кредитного договору наледне надання кредиту, відступлення права вимоги та наявність розрахунку заборгованості, безпідставно дійшов висновку про відмову в позові лише через неправильне тлумачення технічного відображення списання боргу з обліку первісного кредитора.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги, представник позивача також зазначала, що суд першої інстанції не встановив жодної конкретної дати оплати відповідачем заборгованості, не навів жодного документа, на підставі якого така оплата була нібито здійснена, не визначив платника, спосіб здійснення платежу, рахунок одержувача, ані призначення платежу. Натомість, не маючи жодного первинного документа про оплату, суд першої інстанції визнав належним виконання боржником ті бухгалтерські показники, які в силу правової природи факторингової операції свідчать виключно про перехід права вимоги від однієї юридичної особи до іншої. Такий підхід є неприпустимим, оскільки підміняє аналіз змісту доказу його довільним припущенням та порушує саму суть судової оцінки доказів.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір суд першої інстанції встановив факт укладеності договору кредитної лінії №766270914 та отримання відповідачем коштів, разом з цим відмовляючи у задоволенні позовних вимог, обгрунтовував свої висновки тим, що з доданого до позову представником позивача розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що у відповідних графах зазначених розрахунків, а саме у графі «сплачено», як по «тілу кредиту» так і по «процентам», а також по «неустойці» зазначені суми 5 900 грн, 3 894 грн, 2 950 грн, тобто зазначений розрахунок містять відомості про сплату ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» тіла кредиту - 5900 грн, процентів - 3 894 грн та неустойки - 2 950 грн. Крім того, з доданого до позову представником позивача розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що у відповідних графах зазначених розрахунків, а саме у графі «сплачено», як по «тілу кредиту» так і по «процентам», а також по «неустойці» зазначені суми 5900 грн, 8791 грн, 2950 грн, тобто зазначений розрахунок містять відомості про сплату ТОВ «Таліон Плюс» тіла кредиту - 5900 грн, процентів - 8791 грн та неустойки - 2950 грн.
В той же час, позивач зазначав, що борг відповідачки перед позивачем за договором за №766270914 від 07.09.2024 року, за період з 12.11.2024 року по 03.02.2025 рік становить 17 641 грн, що фактично суперечить попередньому розрахунку, не враховує суми, зазначеному в ньому.
Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з доказів, долучених позивачем до матеріалів справи фактично вбачається, що відповідачкою погашено тіло кредиту, проценти та неустойку, а тому розрахунків нарахування тіла кредиту та процентів в сумі 14 691 грн та яка природа цих нарахувань, позивачем не надано, а відтак, належними доказами розміру заборгованості позивачем не обґрунтовано.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 07.09.2024 року відповідачка звернулась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 07.09.2024 року, в результаті чого між сторонами укладено договір кредитної лінії за №766270914 від 07.09.2024 року, що підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. (а.с.22, 24 (на звороті)-35).
Відповідно до п.п. 2.1.-2.5.,3.1.-3.3.,5.1.,7.3. договору - кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 5 900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 5900 грн 07.09.2024 року, що є датою надання кредиту. Другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит), окрім участі в азартних іграх.
Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого він може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за формулою.
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1770 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У разі якщо строк дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в дисконтний період, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки). Після поновлення дисконтного періоду, його тривалість складає 30 (тридцять) календарних днів та застосовуються умови його пролонгації дисконтного періоду, описані в п. 3.2. договору.
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки НОМЕР_2, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 07.10.2029 року.
Згідно довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», товариством на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_2 перераховано 5 900 грн, що також підтверджується листом щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» (а.с.40 на звороті).
Відповідно до лист АТ «Таскомбанк» від 03.02.2026 року № 739/47.7 щодо надання інформації на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 23.12.2025 року, АТ «Таскомбанк» повідомило суд про те, що ОСОБА_1 оформлено віртуальну банківську платіжну картку № 5351-хххх-хххх-3940, яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія. Пітверджено зарахування 07.09.2024 року о 2:15:09 год. на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) № НОМЕР_4 у гривнях, операції по якому здійснювались за допомогою зазначеної в резолютивній частині ухвали банківської платіжної картки № НОМЕР_2 , грошових коштів в сумі 5900 грн. Також надано виписку по рахунку № НОМЕР_4 у гривнях за 07.09.2024 року для підтвердження інформації про зарахування (а.с. 143-146).
Позивачем додано до позову розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 07.09.2024 року по 12.11.2024 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за договором за №766270914 від 07.09.2024 року становить 12 744 грн, з яких 5 900 грн - заборгованості по тілу кредиту, 3 894 грн. - заборгованість по процентам, 2 950 грн - заборгованість по неустойці (а.с. 19 зворот - 20).
Крім того, позивачем додано до позову розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за період з 12.11.2024 року по 03.02.2025 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за договором за №766270914 від 07.09.2024 року становить 17 641 грн, з яких 5 900 грн - заборгованості по тілу кредиту, 8 791 грн - заборгованість по процентам, 2 950 грн - заборгованість по неустойці (а.с. 20 зворот -21).
12.11.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу за №МВ-ТП/8, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором за №766270914 від 07.09.2024 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.14-16).
Згідно реєстру прав вимоги за №259 від 21.11.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за №766270914 від 07.09.2024 року становить 12 744 грн, з яких 5 900 грн - заборгованості по тілу кредиту, 3 894 грн - заборгованість по процентам, 2 950 грн - заборгованість по неустойці (а.с.17-18).
На підтвердження заборгованості відповідача до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон Плюс», за період з 12.11.2024 року по 03.02.2025 року, відповідно до якого, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за №766270914 від 07.09.2024 року становить - 17 641 грн, з яких 5 900 грн - заборгованості по тілу кредиту, 8 791 грн - заборгованість по процентам, 2950 грн - заборгованість по неустойці (а.с. 20 зворот -21).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
З урахуванням викладеного, судом першої інстанції на підставі поданих позивачем доказів встановлено факт укладення між первісним кредитором і відповідачкою кредитного договору та наявність зобов`язань за ним, які виникли на його підставі. Крім того, суд встановив факт укладення договору факторингу та факт переходу права вимоги відповідно до реєстру прав вимоги, зокрема, факт відступлення на користь позивача права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 766270914 від 07.09.2024 року.
Представник скаржника ТОВ «ФК «Таліон Плюс» у апеляційній скарзі зазначив про правильність висновку суду першої інстанції у цій частині, отже, є доведеним факт укладення між первісним кредитором і відповідачем кредитного договору № 766270914 від 07.09.2024 року та факт переходу права вимоги до відповідачки за цим кредитним договором на підставі договору факторингу, а також на підставі реєстру прав вимоги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з мотивів ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором № 766270914 від 07.09.2024 року, суд першої інстанції посилався на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить суперечливі відомості.
За встановлених обставин 12.11.2024 року первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу №МВ-ТП/8 від 12.11.2024 року підписали реєстр прав вимоги, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 766270914 від 07.09.2024 року.
Таким чином, 12.11.2024 року відбувся перехід права вимоги за кредитним договором № 766270914 від 07.09.2024 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до наступного кредитора ТОВ «Таліон Плюс», а тому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відобразило балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора (ТОВ «Таліон Плюс») відповідно до бухгалтерського обліку, що означає зняття з балансу фінансової установи активів або зобов`язань, що були раніше враховані в її облікових реєстрах, яке не стосується сплати заборгованості відповічкою ОСОБА_1 ..
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку, що станом на 12.11.2024 року у розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», наданому позивачем, дані заборгованості ОСОБА_1 погашені, що значиться у розрахунках позивача у колонці «сплачено».
Так само суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у наданому позивачем розрахунку ТОВ «Таліон Плюс» за договором № 766270914 від 07.09.2024 року за період з 12.11.2024 року по 03.02.2025 року становить 17 641 грн, що суперечить попередньому розрахунку. З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що з розрахунку заборгованості, сформований ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що дата придбання права вимоги становить 12.11.2024 року, а станом саме на цю дату новим кредитором відображено початковий залишок заборгованості у розмірі 12 744 грн, з яких 5900 грн - тіло кредиту, 3894 грн - проценти, 2950 грн - неустойка (а.с. 20 зворот-21).
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості відображено сплату відповідачем всієї нарахованої йому суми заборгованості.
Так, у розрахунках ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», наданих позивачем, відповідно до правил бухгалтерського обліку під час відступлення прав вимоги відображено балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора, яке не свідчить про сплату заборгованості боржником.
Балансове списання - це бухгалтерська операція, яка відображає зняття з балансу фінансової установи активів або зобов`язань, які були раніше враховані в її регістрах.
У контексті передачі права вимоги за кредитом балансове списання означає, що фінансова компанія припиняє відображати заборгованість боржника як актив у своєму балансі, оскільки відповідне право вимоги передано іншому суб`єкту (фактору) на підставі договору факторингу.
Дана процедура передбачена Положеннями (стандартом) бухгалтерського обліку, Національними стандартами бухгалтерського обліку та положеннями НБУ, Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії».
Отже, викладені обставини не підтверджують сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором № 766270914 від 07.09.2024 року та не стосуються фактичного погашення боргу самим боржником, а відображають факт передачі боргу новому кредитору.
Крім того, у наданих позивачем розрахунках міститься окрема графа, що відображає сплату позичальником коштів за договором, однак відомості про здійснення відповідачем будь-яких платежів у цій графі відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності заборгованості у відповідача, оскільки розрахунки заборгованості, надані попереднім кредитором в сукупності з платіжним дорученням й листом - підтвердженням перерахування коштів є беззаперечними доказами факту наявності заборгованості.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру заборгованості за основною сумою боргу та відсотками, колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 766270914 від 07.09.2024 року встановлено, що проценти нараховані у межах строку кредитування та за процентною ставкою, визначеною умовами договору, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає доведеним розмір заборгованості, заявлений у позовній заяві, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме у загальному розмірі 14 691 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 5900 грн, а прострочена заборгованість за процентами - 8791 грн.
Правильність зазначеного розрахунку відповідачем не спростовано, контррозрахунок заборгованості до матеріалів справи не подано.
Дані розрахунки заборгованості є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 14 691 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 5900 грн, а прострочена заборгованість за процентами - 8791 грн, відтак позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі.
Зважаючи на наведене, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат.
Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. ч. 1 та 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Беручи до уваги висновок апеляційного суду про скасування рішення суду та задоволення позовних вимог, з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Таліон Плюс» підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн., а всього 6056 грн.
Крім того, ТОВ «ФК «Таліон Плюс» у позовній заяві та апеляційній скарзі просив суд стягнути з відповідача на користь товариства витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 5000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
Відповідно до ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач 02 грудня 2024 року уклав із Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технолгій та інновацій» в особі керуючого партнера - адвоката Колінько Альони Валеріївни договір про надання правничої допомоги № 5 (а.с. 43 зворот-47).
30.12.2024 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технолгій та інновацій» укладено додаткову угоду № 951 (а.с. 48).
Відповідно до п. 2 додаткової угоид сторони погодили, що вартість послуг адвокатського об`єднання по супроводженню справи становить 5000 грн, що включає в себе:
- аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку - 1000 грн;
- підготовка та направлення повідомлення відповідачу про оплату заборгованості (досудова вимога) - 500 грн;
- збір доказів, первірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у даній справі адвокатським об`єднанням та підготовка позовної заяви та направлення копії доданих до неї документів до суду - 3500 грн.
Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг від 30.12.2024 року, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги № 5 від 02.12.2024 року, позивачу надано наступний перелік правових та юридичних послуг: 
1) підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій (витрачено 4 години) 1000,00 грн;
2) підготовка та направлення повідомлення про оплату заборговнаості (досудова вимога) (витрачено 2 години) 500,00 грн; 
3) підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення копії та доданих до неї документів до суду (витрачено 10 годин) 3500,00 грн (а.с. 49).
Разом з тим, у постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Таким чином, аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесений у суді першої інстанції, визначений адвокатом є завищеним, враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 14691 грн, тобто справа відноситься до малозначних, сума заявлених витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн є непропорційною щодо ціни позову, тому сума витрат на правову допомогу підлягає зменшенню до 3000 грн.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Колінько Альони Валеріївни, яка представляє інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» задовольнити частково.
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 05 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором № 766270914 від 07 вересня 2024 року у розмірі 5900 грн - заборгованість по кредиту, 8791 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Таліон Плюс» судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 6056 грн та витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в сумі 3000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Реквізити сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Таліон Плюс», код ЄДРПОУ: 39700642, адреса: 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст постанови складено «17» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.М. Ратнікова