ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4379/26 Справа № 175/10031/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів (суддя першої інстанції Журавель Т.С.),
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів визначених судовим наказом Краматорського міського суду Донецької області від 17.12.2019 року з частини заробітку на 1/6 частину заробітку до досягнення дитиною повноліття.
Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2024 року по справі №175/10031/23, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задоволено. 
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2025 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2024 року по справі №175/10031/23 скасовано, та призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій вказано, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин справи.
Скарга мотивована тим, що апелянт вважає розмір аліментів доволі значним та е таким, що підлягає зменшенню, ОСОБА_4 так як, наразі змінився його сімейний стан, а саме 05.09.2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вдруге одружився на народження, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка має двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтвах про та народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у ст 135 яких відомості про батька були внесені на відповідно до ч. 1 Сімейного кодексу України, зі слів матері.
Апелянт несе відповідальність не лише за утримання дитини, на яку призначені аліменти, а й за належне забезпечення потреб дітей дружини, він повністю покриває витрати на їх утримання, зокрема витрати на харчування, одяг, медичне обслуговування, побутові потреби та розвиток. Враховуючи високі ціни на дитячі товари, медикаменти та засоби догляду за дітьми, а також необхідність забезпечення належних умов проживання для сім`ї, його фінансове навантаження суттєво зросло. У зв`язку з цим, чинний розмір аліментів став для нього обтяжливим та таким, що не відповідає його реальним матеріальним можливостям.
ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення суду від 19 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Від відповідачки ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказала на те, що позивачем не доведено належними доказами зміни його майнового стану, які б були підставою для задоволення позову, також не надав, доказів, що діти його дружини знаходяться на повному його утриманні, просила рішення суду залишити без змін.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, були повідомленні належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що з 14.07.2009 року ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 .
Під час шлюбу народився син – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08.11.2017 року по справі №234/9542/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. 
17.12.2019 року Краматорським міським судом Донецької від 17.12.2019 у справі №234/19336/19 (провадження №2-н/234/1149/19) було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) стягнуто на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 13.11.2019 року та до повноліття дитини.
05.09.2023 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 , про що Дружківським відділом реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено актовий запис за №246 від 05.09.2023 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області від 10.09.2012 року, актовий запис №32. Батьком дитини записаний – ОСОБА_12 , матір`ю ОСОБА_11 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області від 20.08.2014 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_8 , про що зроблено актовий запис №18. Батьком дитини записаний – ОСОБА_12 , матір`ю ОСОБА_11 . 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив належними доказами погіршення його майнового стану.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23 (провадження № 61-5168св24) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до п.17 вказаної Постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Верховний Суд України в постанові від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19 дійшов висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2019 року Краматорським міським судом Донецької від 17.12.2019 у справі №234/19336/19 (провадження №2-н/234/1149/19) було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) стягнуто на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 13.11.2019 року та до повноліття дитини.
Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що має на утриманні двох дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Крім того, наголошував на тому, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_14 , яка тимчасово не працює.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки, доказів того, що у свідоцтвах про народження дітей інформацію було записано у відповідності до ст. 135 СК України, зі слів матері позивачем не надано, зокрема, дана інформація міститься у повному витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.
Крім того, позивачем не надано доказів, що на користь дітей не стягуються аліменти з батька, а також не надано доказів, що його дружина не отримує відповідні кошти.
Також не було надано доказів значних витрат на утримання дітей та дружини, а також належним чином не було обґрунтовано з яких причин дружина позивача на даний час не працює, доказів того, що вона за станом здоров`я не може виконувати будь-яку роботу, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану.
Інші доводи, наведені в обґрунтування скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись статтями 374, 375 ,381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 5 травня 2026 року.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов 
Л.П. Никифоряк