Справа № 487/3308/26 
Провадження № 2/487/2604/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючої судді Скоринчук К.М., за участю секретаря судових засідань Карбівничої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2026 року в Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Вимоги мотивовано тим, що 08 серпня 2009 року сторони уклали шлюб та мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у подружжя не склалося, шлюбні стосунки фактично припинені, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. За вказаних обставин позивач просить суд розірвати шлюб та вирішити питання стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 
13 травня 2026 року, після усунення позивачкою недоліків, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання сторони не з`явилися. 
Позивач просила розглянути справу без її участі.
Відповідач, отримавши копію ухвали, копію позовної заяви з додатками 18.05.2026, правом на відзив не скористався, будь-яких клопотань, заяв, заперечень проти позову не надав та, не повідомивши причини, в судове засідання не з`явився.
За вказаних обставин та ураховуючи положення ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд ураховує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Судом встановлено, що 08 серпня 2009 року сторони уклали шлюб та мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначила позивач, спільне життя у подружжя не склалося, шлюбні стосунки фактично припинені. Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується актом проживання від 08.05.2026. 
Відомості про наявність спору щодо місця проживання та виховання дитини чи розподілу спільного майна відсутні.
Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
У частинах 3 та 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З огляду на встановлені фактичні обставини, які полягають у відсутності підтримання шлюбних стосунків, відсутності заперечень відповідача щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Після розірвання шлюбу позивачка просила прізвище залишити без змін. 
У частині позовних вимог щодо стягнення аліментів, суд ураховує наступне.
Сторони є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
Доказів у протилежне суду не надано.
Також суду не надано доказів про досягнення між сторонами згоди щодо утримання дитини та неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання його доньки.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статей 180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», встановлено те, що в 2026 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 3512 гривень.
Мінімальна заробітна плата установлена з 1 січня 2026 року - 8647 гривень (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).
Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Суд, вирішуючи питання стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачкою розмірі, а саме в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, відсутність відомостей щодо непрацездатності відповідача, незадовільного його стану здоров`я, перебування на його утримання інших осіб, неможливості надавати матеріальну допомогу щодо утримання дитини, відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо заявленого позивачкою розміру.
При цьому суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів чи дитини та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).
Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
З огляду на викладене, позов в частині стягнення аліментів у заявленому розмірі підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
Позов пред`явлено 30.04.2026.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн в частині звернення позивачки з позовом про стягнення аліментів у зв`язку з тим, що вона звільнена від сплати такого та 1331,20 грн судових витрат на користь позивачки за сплату нею судового збору при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Керуючись статтями 104, 105, 112 СК України, статтями 13, 81, 141, 223, 263-265, 279, 354, 430 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов.
Розірвати шлюб, який уклали 08 серпня 2009 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 08 серпня 2009 року, актовий запис про шлюб № 581.
Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін – ОСОБА_5 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1331,20 грн судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; 

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: К.М. Скоринчук