Справа № 761/34058/24 
Категорія 35 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Будзан Л.Д.,
за участі секретаря судового засідання - Костогриз В.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Жовтун О.В.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про визнання безпідставним нарахування заборгованості, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ТОВ «Київські енергетичні послуги», в якому просив: визнати безпідставними нарахування заборгованості за послуги із постачання електроенергії ТОВ «Київські енергетичні послуги» за квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача зупинити нарахування та здійснити перерахунок повним скасуванням безпідставної заборгованості в сумі 4 218 грн 76 коп за послуги з постачання електроенергії до квартири АДРЕСА_1 ; стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 20 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи із січня 2024 року у позивача з`явилась заборгованість в сумі 4 218 грн 76 коп по оплаті за електроенергію, яка була безпідставно нарахована відповідачем. Також позивач отримав повідомлення від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому було зазначено, що в постанові НКРЕКП від 14.03.2018 № 311 «Про затвердження Кодексу комерційного обліку електричної енергії» вказано, що під час проведення нарахувань за електроенергію, яка використана у період збоїв в роботі лічильника, обсяг електроенергії, що зафіксований лічильником у аварійному режимі не був врахований. Позивач вказує, що зазначений борг був нарахований безпідставно, наявні підстави для зупинення цього нарахування та здійснення перерахунку. Крім того, з огляду на неправильне нарахування коштів за електроенергію позивач зазнав душевних переживань, його звичний уклад життя істотно порушився та погіршився стан здоров`я, а відтак відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка ним оцінена в сумі 20 000 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на порушення відповідачем прав позивача, останній, вимушений звернутись до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2024, позовну заяву було передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.
У вересні 2025 року справа надійшла до канцелярії Подільського районного суду м. Києва та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025, головуючим суддею у справі було визначено Будзан Л.Д.
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 05.09.2025, позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 22.09.2025, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
В листопаді 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що у м. Києві єдиним постачальником послуги із постачання електричної енергії споживачам є відповідач. Товариством було отримано дані ОСОБА_2 , як споживача електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, із 01.01.2019 саме ОСОБА_2 приєдналась до умов договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальної послуги. Відповідач вказує, що позивач не є стороною договору про постачання електричної енергії. Відсутні докази, що позивач є власником чи користується зазначеною квартирою, а надана позивачем копія паспорта вказує, що позивач зареєстрований за іншою адресою. Крім того, відповідач зазначає, що товариство проводить нарахування за спожиту електроенергію відповідно до ПРРЕЕ та ККОЕЕ з урахуванням усіх даних про обсяги спожитої електроенергії, переданих оператором системи розподілу, як адміністратором комерційного обліку, а споживач, відповідно до пп 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ, зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги, відповідно до укладених договорів. Так, у березні 2023 відповідач отримав від ПрАТ «ДТЕК Київські електричні послуги» обсяг спожитої електричної енергії за вказаною адресою за лютий 2023 - 3414 квт/год, що еквівалентно сумі в розмірі 4 498 грн 20 коп., які споживачем оплачені не були, у зв`язку з чим виникла заборгованість. В подальшому, оплата, що здійснювалась за вказаною адресою, не відповідала фактичному споживанню електричної енергії. У зв`язку із наявною заборгованістю, яка станом на 11.04.2024 становила суму в розмірі 4 311 грн 16 коп рекомендованим лисом було надіслано попередження про припинення постачання електроенергії до квартири. З огляду на те, що наявну заборгованість оплачено не було, у відповідності до Правил припинення електроживлення електроустановок, відповідач звернувся до ОСР для відключення від електроустановки споживача за вказаною адресою. 21.05.2024 постачання електричної енергії у вказаній квартирі було припинено. 07.08.2024 ОСР було проведено коригування встановленого обсягу споживання за період із березня 2020 року по травень 2024 року на дату відключення 21.05.2024, за результатами якого товариство здійснило перерахунок і в рахунок за липень 2024 вже була зазначена менша сума з огляду на здійснені клієнтом оплати. Однак, заборгованість в сумі 3 767 грн 64 коп здійснена не була. Відповідач наголошує, що позивачем не наведено підстав для здійснення перерахунку за спожиту електричну енергію, та в діях товариства відсутні порушення прав позивача, а відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. 
Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта.
Позивач вказує, що проживає та є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , однак, належні докази наведеним твердженням в матеріалах справи відсутні.
Так, відповідно до наявних в матеріалах справи копій рахунків за електроенергію, сформованих ТОВ «Київські енергетичні послуги», користувачем особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , однак, остання, до участі у справі в ході розгляду справи позивачем залучена не була, а також ОСОБА_2 не було заявлено жодних вимог, в тому числі щодо безпідставного нарахування відповідачем заборгованості за послуги з постачання електроенергії за вказаною адресою.
Крім того, 11.04.2024 з огляду на наявну заборгованість по оплаті за надані послуги відповідачем було направлено ОСОБА_2 , а не позивачу, - попередження № 32362 про припинення постачання електричної енергії за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 06268404601.
Позивач вказує, що відповідачем було безпідставно та неправомірно нараховано заборгованість за електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , чим були порушені його права, як споживача послуг, а відтак наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок повним скасуванням безпідставної заборгованості та відшкодування на користь позивача моральної шкоди.
Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала, що позивач не є стороною договору, останнім не доведено, що він є споживачем послуг за вказаною адресою, а також не обґрунтовано наявність підстав для здійснення перерахунку заборгованості, який було правомірно нараховано за наданими відповідачу показниками, а відтак товариство не порушувало права позивача та відсутні підстави для зобов`язання відповідача до вчинення будь-яких дій та відшкодування моральної шкоди позивачу.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що ТОВ «Київські енергетичні послуги» створено в результаті здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу, відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», з дня отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальної послуги на території м. Києва. Товариство здійснює діяльність на підставі ліцензії з постачання електричної енергії споживачу, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), регулюються положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон), Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 312 від 14.03.2018.
Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії - це продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії, а універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.
У місті Києві єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ «Київські енергетичні послуги». Побутові та малі непобутові споживачі мають право (не обов`язок) на постачання електричної енергії на умовах універсальної послуги.
Відповідно до п. 1.1.1 ПРРЕЕ, споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.
Індивідуальний побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність. Згідно з п. 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п. 3.1.9 ПРРЕЕ).
Відповідно до статей 6, 63 та пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» постановою № 1268 від 26.10.2018 року НКРЕКП затвердила Методичні рекомендації щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території (далі - Методичні рекомендації).
Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Відповідно до вимог постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам постачальником універсальних послуг та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою-приєднання яка є додатком 1 до цього Договору.
Типовий договір споживача про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є Додатком 6 до Правил роздрібного ринку. 
Відповідно до п. 1.2.15 ПРРЕЕ на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (3.1.9. ПРРЕЕ). 
Відповідно до п. 3.1.6. ПРРЕЕ постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема за умови, якщо споживач є стороною діючих договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Крім того, відповідно до п. 4.1. ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Відповідно до вимог пп. 4.12, 4.19 ПРРЕЕ розрахунки між побутовим споживачем та електропостачальною організацією проводяться відповідно до даних, отриманих від адміністратора комерційного обліку про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку електричної енергії (Кодекс), затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311. 
Плата за спожиту впродовж розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Розрахунки побутового споживача за електроенергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору. У відповідності до п. 4.10 ПРРЕЕ побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (п. 4.13 ПРРЕЕ).
Відповідно до п. 2.3.11 ПРРЕЕ комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", Кодексу комерційного обліку та цих Правил.
Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку (п. 4.3. ПРРЕЕ). 
Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (п. 4.13 ПРРЕЕ). 
Згідно з п. 9.14.1 ККОЕЕ адміністратор комерційного обліку має передавати адміністратору розрахунків та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам. Розрахунок здійснюється шляхом множення щомісячних нарахувань обсягу спожитої електричної енергії в кВг*год на діючий тариф у відповідному періоді.
Згідно з пп. 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
У разі незгоди з показами чи нарахуваннями, зазначеними у рахунках, відповідно до вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, та Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311, споживач має право звернутись до постачальника електричної енергії щодо перевірки виставленого до оплати рахунка або повідомити оператора системи розподілу щодо помилкових показів лічильника. У цьому випадку споживач не витрачає власний час, але й не бере участі у процесі перевірки рахунка.
Також споживач може звернутись до оператора системи розподілу щодо проведення звірки спожитої електричної енергії та до постачальника електричної енергії щодо проведення звірки сплаченої електричної енергії. За результатами проведених звірок складаються відповідні акти звірок, а один екземпляр кожного з актів вручається споживачу. У цьому випадку споживач бере активну участь у процесі звірки, маючи можливість надати документальне підтвердження показів лічильника, що знімались споживачем, та копії платіжних документів.
Як вбачається із матеріалів справи споживачем послуг з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , - є ОСОБА_2 , на яку було оформлено особовий рахунок, та доказів того, що позивач є власником зазначеної квартири та/або законним користувачем цієї нерухомості, а відтак і споживачем наданих послуг, - стороною позивача суду надано не було.
Крім того, у справі відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем відповідного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за вказаною адресою, як і відсутні докази приєднання позивача до комерційної пропозиції відповідача для індивідуальних побутових споживачів.
Твердження позивача про те, що відповідачем було безпідставно нараховано заборгованість по оплаті за електроенергію за вказаною адресою, чим були порушені його права, як споживача, достатніми доказами не доведено, а відтак судом до уваги не приймаються.
Так, згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, в ході розгляду даної справи не було доведено належними доказами, що позивач є стороною договору про постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , та, відповідно, споживачем послуг за вказаною адресою, а тому він не є належним позивачем у даній справі.
В матеріалах справи відсутні докази звернення фактичного споживача до постачальника електричної енергії щодо перевірки виставленого до оплати рахунка та/або звернення споживача із повідомленням до оператора системи розподілу щодо надання помилкових показів лічильника, а також стороною позивача не було доведено достатніми доказами обсяги фактично спожитої електричної енергії та, відповідно, не доведено неправильність нарахування коштів за спожиту електричну енергію.
Окремо варто вказати на те, що позивачем заявлено вимогу щодо здійснення перерахунку заборгованості та його повне скасування до відповідача ТОВ «Київські енергетичні послуги», який не є належним відповідачем за цими вимогами, оскільки, не здійснює функцію з обліку електричної енергії та не визначає обсяги спожитої електричної енергії споживачем, про що свідчить вимоги Закону України «Про ринок електричної енергії» (п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону) та норми Кодексу комерційного обліку електричної енергії.
Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме внаслідок безпідставних дій відповідача, а також в ході розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено вину відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між діями товариства та душевними стражданнями позивача.
Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. 
Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем його прав, як законного споживача послуг, а відтак відсутні підстави для визнання безпідставними нарахувань заборгованості, зобов`язання відповідача вчинити дії та відшкодування позивачу моральної шкоди, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про визнання безпідставним нарахування заборгованості, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін по справі:
позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги», код ЄДРПОУ 41916045, місцезнаходження: вул. Юрія Іллєнка, буд. 31, м. Київ.
Повний текст рішення складено 27.04.2026.

Суддя         Л.Д. Будзан