ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3762/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – Бондар А.Г.
Від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Поперецький О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026, суддя суду першої інстанції Літвінов С.В., м. Одеса, повний текст рішення складено та підписано 20.04.2026
по справі №916/3762/25
за первісним позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 
до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
про виселення
та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 
про зобов`язання здійснити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якій з врахуванням заяви про виправлення технічної описки просить виселити Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 58,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що строк дії договору оренди нежитлових приміщень №165/6 від 30.09.2003 закінчився, а відповідач до сьогодні не виконав свого обов`язку за договором оренди нежитлового приміщення щодо повернення за актом приймання-передачі орендованого майна. У зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися з відповідною позовною заявою до суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.09.2025 прийнято позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3762/25. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.10.2025.
Також 08 жовтня 2025 року від відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшла зустрічна позовна заява до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якій заявник просить суд:
- визнати бездіяльність Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, щодо неприйняття рішення про продовження згідно п. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договору оренди № 165/6 від 30.09.2003, викладеного 15.02.2012 у новій редакції, приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2 незаконною;
- зобов`язати Департамент комунальної власності Одеської міської ради продовжити з акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» договір оренди №165/6 від 30.09.2003, викладений 15.02.2012 у новій редакції, приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2, на тих самих умовах без проведення аукціону.
Зустрічний позов обгрунтовано тим, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради безпідставно залишив без розгляду його заяву про продовження договору оренди згідно п. 2 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Короткий зміст оскаржуваного рішення, суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 первісний позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про виселення задоволено повністю; виселено Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» з нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 58,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради; стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, будинок, 12г, код ЄДРПОУ 00032129) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн; в задоволені зустрічного позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про зобов`язання здійснити певні дії – відмовлено повністю.
Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції вказав, що після закінчення строку дії договору 22.07.2020 орендні правовідносини між сторонами припинилися в силу прямої дії закону, а будь-яке подальше користування орендованим майном здійснювалося без належних правових підстав.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що порядок продовження договору оренди державного та комунального майна визначений спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 483, не був дотриманий саме відповідачем, що свідчитть про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25.
Апелянт вказав, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 764 ЦК України, чим допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного рішення.
Апелянт зазначив, що матеріали справи Nє916/3762/25 не містять доказів повідомлення Департаментом АТ «Ощадбанк» про припинення договору оренди впродовж місяця після 22.07.2020, а отже, в контексті вимог ст. 764 ЦК України та з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.06.2021 у справі Nє334/3161/17, можна виснувати, що договір оренди не припинився 22.07.2020, як про це зазначає місцевий суд у своєму рішенні від 09.04.2026 у даній справі.
Апелянт також вказав, що в період дії в Україні карантинних заходів зупинявся перебіг строків для адміністративних та інших послуг, а також строків надання відповідних послуг, що, в свою чергу, спростовує висновок місцевого суду, що АТ «Ощадбанк» повинен був подати заяву про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії, тобто до 22.04.2020. Окрім того наведені вище обґрунтування вказують на те, що АТ «Ощадбанк», неодноразово звертаючись у липні 2020 до Департаменту із листами щодо продовження строку дії договору оренди спірного майна, направляв такі звернення у спосіб, порядок та строки, встановлені на той час чинним в Україні законодавством, а не поза межами таких строків, як зауважує суд в оскаржуваному рішенні від 09.04.2026.
Апелянт посилається на те, що ані Порядком Nє483, ані Законом 157-1X не встановлено форму заяви, яку повинен був подавати орендар, який має право на продовження договору оренди без проведення аукціону на новий строк, реалізуючи таке право на подання заяви у паперовій формі, у відповідності до підпункту першого пункту першого прикінцевих та перехідних положень Закону 157-IX, а тому необґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо подання АТ «Ощадбанк» заяв про продовження договору оренди у неналежній формі.
Крім того, апелянт зазначив, що при постановленні рішення місцевим господарським судом не взято до увагу та не надано належної правової оцінки тому, що впродовж липня 2020 по липень 2025 Позивач не заперечував щодо продовження договірних правовідносин із АТ «Ощадбанк», та своєю поведінкою підтверджував існування таких між сторонами, і лише 09.07.2025 повідомив Банк про те, що Договір оренди приміщення, розташованого за адресою вул. Святослава Ріхтера, 2 м. Одеса, закінчився і Департаментом розпочато претензійно- позовну роботу з повернення майна, так як таке не було повернуто територіальної громади м. Одеса, що в свою чергу, вказує на принцип суперечливої поведінки в діях Орендодавця, що є неприпустимим та свідчить про порушення прав Банку, встановлених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Апелянт також посилається на те, що Департамент у спосіб та порядок, встановлений ГПК, не звернувся до суду про зміну предмета спору, а лише 06.04.2026 направив заяву, у якій звертав увагу суду першої інстанції, на начебто, допущену описку у прохальній частині позовної заяви, а суд, в свою чергу, без врахування думки учасників справи та поза нормами ГПК України прийняв дану заяву та постановив рішення, з урахуванням зміненого предмета спору згідно заяви Департаменту від 06.04.2026, зазначивши приміщення загальною площею 58,8 кв. м., а не 84,7 кв.м.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 у справі №916/3762/25 у повному обсязі, ухвалити у справі №916/3762/25 нове рішення за первісним позовом, яким відмовити у задоволенні позову Департаменту до АТ «Ощадбанк» про виселення та за зустрічним позовом, яким задовольнити зустрічний позов АТ «Ощадбанк» до Департаменту про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання продовжити договір оренди №165/6 від 30.09.2003, викладений 15.02.2012 у новій редакції, на тих самих умовах без проведення аукціону.

Відзив на апеляційну скаргу, поданий з пропуском строку встановленого судом.
22.06.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.06.2026.
Таким чином, відзив на апеляційну скаргу було подано з пропуском строку, встановленого заходом.
В той же час, разом з відзивом на апеляційну скаргу було поданого клопотання про продовження строку на подання відзиву.
Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
У даному випадку Департамент комунальної власності Одеської міської ради не подав до закінчення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу клопотання про продовження такого строку. Хоча жодні обставини не перешкоджали подати дане клопотання у строки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на викладене вище, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про продовження строку на подання відзиву та залишає відзив на апеляційну скаргу без розгляду.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/3762/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/3762/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/3762/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3762/25.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25 - залишено без руху; встановлено Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі, встановленому законом – протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були долучені докази сплати судового збору встановленому законом розмірі. 
Таким чином недоліки апеляційної скарги були усунуті.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 15.06.2026; призначено справу №916/3762/25 до розгляду на 25.06.2026 о 11:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
25.06.2026 у судовому засіданні прийняли участь представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – Бондар А.Г. та представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Поперецький О.В.

Фактичні обставини, встановлені судом.
Відповідно до п. 2.1., п. 2.2., п. 2.3. Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 №137-VIIІ (надалі - Положення), Департамент забезпечує реалізацію місцевої політики у сфері управління, ефективного використання та збереження майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, є органом приватизації об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
Департамент є уповноваженим органом, який виступає орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, за виключенням майна, орендодавцем якого уповноважено виступати інший виконавчий орган Одеської міської ради.
Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради Департамент є балансоутримувачем нерухомого майна та іншого окремого індивідуально-визначеного майна.
Згідно з п. 2.4. Положення на департамент покладено функцію здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності.
Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради, на праві комунальної власності належить об`єкт - нежитлові приміщення першого поверху №502, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2, загальною площею 146,2 кв.м. 
Вказане право підтверджується свідоцтвом про право власності серії САЕ № 067121 від 05.07.2010 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССУ № 972228 від 06.04.2011.
Відповідно до рішення Одеської міської ради № 638-VII від 27.04.2016 «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-IV «Про найменування вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території міста Одеси», вулицю Щорса у Малиновському районі перейменовано у вулицю Святослава Ріхтера, на честь одного з найвидатніших піаністів ХХ століття (пункт 1.6. рішення).
30.09.2003 між Представництвом по управлінню комунальною власністю, як орендодавцем, та ВАТ «Одеське міське відділення №7860» Державного ощадбанку України», як орендарем, укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 165/6 (далі – договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху №502, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2, загальною площею 146,2 кв.м.
Строк дії договору оренди: до 30.09.2008 (п. 1.2. договору).
Пунктом 3.4. договору визначено, що орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду приміщення згідно з п. 1.1. цього договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.
Відповідно до п. 4.7. договору після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцеві приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.
Відповідно до п. 7.5. договору зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються сторонами на протязі 20 днів.
Пунктом 7.7. договору визначено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на його продовження у разі належного виконання ним умов договору.
Дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено; продажу об`єкта оренди за участю орендаря; переходу права власності на об`єкт оренди за договором відчуження; загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства або ліквідації орендаря; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 7.9. договору).
Відповідно до акту приймання-передачі приміщення за договором оренди № 165/6 від 30.09.2003 орендодавець здав, а орендар прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди, визначений у договорі, що підтверджується підписами сторін.
Додатковим погодженням № 1 від 29.11.2005 змінено п. 1.1. договору у частині зміни площі з 146,2 кв.м. на 54,7 кв.м.; встановлено, що орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 221,93 грн.
Додатковим погодженням № 2 від 31.01.2007 змінено п. 1.1. договору у частині зміни площі з 54,7 кв.м. на 65,3 кв.м.; встановлено, що орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 916,73 грн.
Додатковим погодженням № 5 від 13.07.2009 строк дії договору продовжено до 12.07.2011; встановлено, що орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 3998,32 грн.; доповнено договір наступним пунктом 7.15 “Амортизаційні відрахування нараховуються та залишаються в розпорядженні балансоутримувача приміщення”; 
Додатковим погодженням № 6 від 15.02.2012 у тексті договору назву орендодавця змінено на “Департамент комунальної власності Одеської міської ради”; у тексті договору назву орендаря змінено на “Публічне акціонерне товариство “Державний ощадний банк України”; строк дії договору продовжено до 15.01.2015; змінено п. 1.1. договору у частині зміни площі з 65,3 кв.м. на 84,7 кв.м.; викладено договір оренди №165/6 від 30.09.2003 у новій редакції.
15.02.2012 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») укладено договір оренди нежитлового приміщення № 165/6 від 30.09.2003 у новій редакції (далі - договір у новій редакції).
Відповідно до п. 1.1. договору у новій редакції предметом договору є ті самі нежитлові приміщення першого поверху №502, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2, загальною площею 84,7 кв.м.
Термін дії договору оренди до 15.01.2015 (п. 1.2. договору у новій редакції).
Відповідно до п. 4.7. договору у новій редакції після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцеві приміщення за актом у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.
Відповідно до п. 7.8. договору у новій редакції у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені договором.
Дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено; продажу об`єкта оренди за участю орендаря; переходу права власності на об`єкт оренди за договором відчуження; загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства або ліквідації орендаря; в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 7.11. договору у новій редакції).
Додатковим погодженням № 1 від 26.04.2012 змінено п. 1.1. договору у новій редакції у частині зміни площі з 84,7 кв.м. на 58,2 кв.м.; встановлено, що орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 5444,65 грн.
Додатковим договором № 2 від 28.02.2013 перший абзац пункту 2.2. розділу 2 “Порядок розрахунків” договору у новій редакції викладено в новій редації: “2.2. За орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату наступним чином: з 21.12.2012 по 31.12.2012 в розмірі 1 грн. В рік за все приміщення; з 01.01.2013 по 31.12.2013 в розмірі 709,86 грн”; пункт 4.1. розділу 4 “Права та обов`язки орендаря” договору у новій редакції викладено в новій редакції: “4.1. Вказані у п. 1.1. приміщення орендодавцем передаються орендарю виключно для використання під розміщення структурного підрозділу філії - Одеське обласне управління АТ “Ощадбанк”; підпункт “м” пункту 4.2. договору у новій редакції викладно в новій редакції: “м) окремо сплачувати за власні кошти плату за користування земельною ділянкою на підставі довідки про нормативно-грошову оцінку землі та податкової декларації з плати за землю (земельний податок) державної податкової інспекції за місцезнаходженням земельної ділянки”.
Додатковим договором від 01.10.2014 викладено в новій редакції п. 1.1. розділу 1 “Предмет договору” договору у новій редакції: “1.1. Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення 1-го поверху, загальною площею 58,8 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2”; встановлено, що з 05.09.2014 орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 4 158,13 грн.
Додатковим договором № 4 від 25.12.2014 викладено в новій редакції пункт 1.3. розділу 1 “Предмет договору” договору у новій редакції: “Строк дії договору оренди продовжити на 5 (п`ять) років”; встановлено, що з 25.12.2014 орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 5415,11 грн.
Додатковим договором № 4 від 09.09.2015 викладено в новій редакції пункт 1.3. розділу 1 “Предмет договору” договору у новій редакції: “Строк дії договору оренди: з 09.09.2015 до 09.09.2016”; встановлено, що з 09.09.2015 орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 6602,45 грн.; пункт 4.2. розділу 4 “Права і обов`язки орендаря” доповнено підпунктом “л” наступного змісту: “л) протягом року з моменту підписання додаткової угоди №4 створити для осіб з обмеженими фізичними можливостями умови для безперешкодного доступу до об`єкту оренди”.
Додатковим договором № 5 від 20.01.2017 викладено в новій редакції пункт 1.3. розділу 1 “Предмет договору” договору у новій редакції: “Строк дії договору оренди: до 20.01.2018”.
Додатковим договором № 6 від 19.03.2018 викладено в новій редакції пункт 1.3. розділу 1 “Предмет договору” договору у новій редакції: “Продовжити термін дії цього договору на один рік, а саме до 19.03.2019”; встановлено, що з 19.03.2018 орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 8 965,22 грн.
Додатковим договором № 7 від 04.07.2019 пункт 1.3. розділу 1 “Предмет договору” договору у новій редакції доповнено наступним: “Продовжити термін дії цього договору на 1 (один) рік, а саме: до 22.07.2020”; встановлено, що з 04.07.2019 орендна плата за користування об`єктом оренди складатиме 8 073,08 грн.
Будь-яких інших додаткових договорів чи погоджень до договору у новій редакції від 15.02.2012 матеріали справи не містять.
Відповідачем за первісним надано платіжні інструкції на підтвердження обставин оплати орендної плати за період з січня 2020 року по вересень 2025 року.
Листом №113.30/2849 від 06.07.2020 заступник начальника філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та просив продовжити термін дії договорів оренди нежитлових приміщень, в тому числі й по приміщенню за адресою по вул. Святослава Ріхтера, 2 м. Одеса.
Докази направлення даного листа на адресу Департаменту в матеріалах справи відсутні.
Листом №113.30/3122 від 20.07.2020 АТ «Ощадбанк» повідомив Департамент про свій намір продовжити договірні правовідносини по 28 об`єктам оренди, які Банк орендує у Департаменту, в тому числі й по приміщенню за адресою по вул. Святослава Ріхтера, 2 м. Одеса.
Департамент комунальної власності Одеської міської ради, листом №01-13/215 від 22.01.2022 проінформував Банк, що частина договорів оренди у кількість 16 штук було пролонговано автоматично. В той же час, інші Договори оренди вважаються такими, що припинили свою дію, а саме: №19/7, №15/97, №8/96, №10/95, №25/60, №32/3, №165/6, №16/61 9/82. Для укладення нових договорів оренди згідно чинним законодавством, на приміщення, строк дії договорів оренди яких сплив, необхідно направити на адресу Департаменту відповідні заяви. Договори оренди укладаються у тристоронньому форматі між орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем. Департаментом комунальної власності Одеської міської ради проводиться відповідна робота щодо постановки на баланс приміщень комунальної власності територіальної громади м. Одеси і після визначення балансоутримувача приміщень Департаментом може бути проведена робота по укладенню договірних відносин на орендовані АТ «Ощадбанк» приміщення.
31.05.2024 Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом за № 01-131.1171 повідомив Банк про можливість продовження строку дії орендних правовідносин між сторонами без проведення аукціону, з огляду на те, що Позивач за зустрічним позовом є банківською установою державної форми власності, яка надає у касах банківських установ послугу з приймання і перерахування готівкових коштів за житлово комунальні послуги у відповідності до п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020. Департаментом повідомлено, що орендар, який має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Департаментом запропоновано Банку, «з метою дієвої роботи щодо продовження договорів оренди у встановленому законом порядку направити представника філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Департаменту, за адресою вул. Артилерійська, 1 м. Одеса».
30.01.2025 АТ «Ощадбанк» листом за №72-06/11838/2025 (вхідний №01/14-140 від 30.01.2025 Департаменту) звернувся із проханням надати пояснення щодо строків укладення 15 договорів оренди, по яких були виконані належні оцінки, в т.ч. й по приміщенню за адресою по вул. Святослава Ріхтера, 2 м. Одеса
Листом від 03.03.2025 за №01-13/390 Департаментом проінформовано АТ «Ощадбанк» про необхідність сплати авансових внесків та депозитів по 16 договорах оренди майна комунальної власності, укладених між сторонами та прибути до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю. для підписання додаткових угод щодо підтвердження строків оренди та договорів оренди, викладених в новій редакції.
30.06.2025 за вих. №72/4-06/85535/2025, АТ «Ощадбанк» звернувся до Департаменту з проханням повідомити про строки укладення нових договорів оренди або продовження строків дії раніше укладених договорів оренди приміщень, в т.ч. й приміщення, розташованого за адресою вул. Святослава Ріхтера, 2 м. Одеса.
Листом №01-13/1650 від 09.07.2025 Департамент повідомив АТ «Ощадбанк», що 5 договорів оренди комунального майна, в т. ч. й майна, розташованого за адресою вул. Ріхтера, 2 м. Одеса, припинили свою дію (спірний договір припинив дію 22.07.2020), з огляду на що Департаментом розпочато претензійно-позовну роботу щодо виселення Орендаря з нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, адже спірні приміщення не були повернуті Департаменту.
У 2024 році АТ «Ощадбанк» проведено оцінку приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2, та висновок (звіт) направлено до Департаменту листом №72-09/151417/2024 від 11.12.2024 (вхідн. №01-14/2106 від 11.12.2024).
В матеріалах справи наявна довідка АТ «Ощадбанк» №72/4-06/128667/2025 від 07.10.2025, з якої вбачається, що по приміщенню ТВБВ №10015/0593, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 2, Банком проводився широкий спектр будівельних робіт за власні кошти в межах капітальних робіт та поточних ремонтів, а саме:
- Розроблено проект та виконано роботи по приведенню вхідної групи відділення до вимог ДБН «Інклюзивність будівель і споруд» для можливості користування клієнтів з обмеженими можливостями – 27.05.2024;
- Виконано поточний ремонт в приміщенні ТВБВ – 02.10.2025.
В матеріалах справи наявний Акт обстеження нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2, від 15 березня 2024 року, яким встановлено, що приміщення першого поверху за адресою Святослава Ріхтера, 2 відчинено, в приміщенні розташовано відділення АТ «Ощадбанк», яке під час обстеження працювало, обслуговувало громадян.
Актом обстеження нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2, від 01 липня 2025 року, встановлено, що приміщення першого поверху за адресою Святослава Ріхтера, 2 відчинено, в приміщенні розташовано відділення АТ «Ощадбанк», яке під час обстеження працювало, обслуговувало громадян. Технічний стан приміщення задовільний. Приміщення обладнане всіма інженерними комунікаціями. Приміщення застраховане. Заборгованість відсутня.
Крім того, відповідач надав докази на підтвердження надання йому житлово-комунальних послуг у приміщенні першого поверху, розташованого приміщення за адресою: м.Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2, а саме:
1) Договір №1/6 від 01.01.2012 експлуатаційних витрат (про повернення ПЕВ) балансоутримувачу орендарями (власниками) нежитлових приміщень в будинках міської ради, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» і КП «ЖКС «Черьомушки».
Предметом (договору) є повернення «Орендарем (Власником)» експлуатаційних витрат (загальних для всього домоволодіння видатків по упорядкуванню, експлуатації житлового фонду та кошти на утримання прибудинкової території) пропорційно займаної «Орендарем (Власником)» площі приміщення першого поверху, розташованого приміщення за адресою: м.Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2 на підставі Договору оренди з метою розміщення відділення банку.
2) Договір №6890 с/с 4073 про постачання електричної енергії від 26.07.2016, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» і ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго».
3) Договір №01-6890-ПУП від 01.01.2019 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» і ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія».
4) Договір №5317 на постачання теплової енергії від 01.11.2006, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та КП «Теплопостачання міста Одеси.
5) Індивідуальний договір №53172 про надання послуги з постачання теплової енергії від 04.11.2024, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та КП «Теплопостачання міста Одеси.
6) Договір №222 про технічне забезпечення електропостачання споживача від 15.01.2016, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» і КП «ЖКС «Черьомушки».
7) Договір №38084 з індивідувальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 16.12.2022, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» і ТОВ «ІНФОКС».
8) Договір №ЕК/2023/46 про постачання електричної енергії споживачу від 08.06.2023, укладений між АТ «Державний ощадний банк України» і ТОВ «Енерджі Трейд Груп».
Відповідач за первісним позовом надав докази оплати комунальних послуг за вищенаведеними договорами.
Крім того, у 2024 році орендоване приміщення обладнано Банком згідно потреб інклюзивності та безперешкодного доступу для усіх категорій населення до орендованого приміщення та за власний кошт виконано капітальний ремонту вхідної групи, згідно вимог доступності маломобільних груп населення у ТВБВ №10015/0593 філії -Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за адресою: м.Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2. Вчинення наведених вище дій не заперечувалося Департаментом та, відповідно, Орендодавець не висловлював заперечень проти продовження користування Банком спірним приміщенням та сплати орендної плати

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Як було встановлено вище, 30.09.2003 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та АТ «Ощадбанк» укладено Договір оренди №165/6.
15.02.2012 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») укладено договір оренди нежитлового приміщення № 165/6 від 30.09.2003 у новій редакції, за яким Орендарю (з врахуванням всі Додаткових угод) надано у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 58,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2.
На підставі зазначеного Договору оренди між сторонами виникли правовідносини оренди та господарські зобов`язання відповідно до статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України.
Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Враховуючи те, що спірні правовідносини стосуються оренди комунального майна, то до них підлягають застосуванню положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який регулює правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею майна державної та комунальної власності в оренду та відносини між орендарем та орендодавцем.
15.02.2012 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (в подальшому перейменовано на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») укладено договір оренди нежитлового приміщення № 165/6 від 30.09.2003 в новій редакції.
Станом на момент укладення Договору оренди № 165/6 від 30.09.2003 та Договору оренди № 165/6 від 15.02.2012 у новій редакції діяв Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 за №2269-XII.
03.10.2019 Верховна Рада України прийняла Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-ІХ. У розділі "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.01.2020 (за винятком окремих норм).
При цьому пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.
Ураховуючи опублікування тексту Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ в офіційному виданні "Голос України" 26.12.2019, цей Закон набрав чинності 27.12.2019 і, відповідно до наведених приписів, введений в дію з 01.02.2020, а отже, із цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком норм, зазначених в розділі "Прикінцеві та перехідні положення"). Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 927/395/23, від 26.11.2024 у справі № 927/394/23, від 07.02.2024 у справі № 902/852/22.
При цьому, за загальним правилом, у разі якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті.
У пункті 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ передбачено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
Правовий аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) відповідно до вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 916/4522/23, від 21.05.2024 у справі № 908/1670/23, від 09.04.2024 у справі № 916/2555/23.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX передбачено, що законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Передача в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.
У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р (II)/2020 зазначено, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Із аналізу частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX слідує, що цей закон є спеціальним, який при регулюванні спірних правовідносин має перевагу над загальними нормами визначеним у статті 764 ЦК України та нормами інших нормативно-правових актів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі № 910/21725/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 910/13661/21.
Правовий висновок щодо необхідності чіткого розмежування порядку та підстав продовження договорів оренди державного та комунального майна, передбачених нормами Закону України № 2269-XII (чинного до 31.01.2020) і Закону України № 157-ІХ (введеного в дію з 01.02.2020), викладено в постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 907/720/20, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 05.07.2022 у справі № 909/479/21, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 13.12.2022 у справі № 916/4073/21, від 27.12.2022 у справі № 910/21725/21, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 26.09.2024 у справі № 902/489/23).
Слід зазначити, що визначеним у Законі України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ спеціальним порядком продовження договорів оренди державного та комунального майна не передбачено можливості автоматичної пролонгації договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, як це було врегульовано частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-XII, який втратив чинність.
Беручи до уваги те, що договір у новій редакції від 15.02.2012 не закінчився до 01.07.2020 включно (договір діяв до 22.07.2020), тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що правовідносини щодо його подальшої пролонгації регламентовані спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019.
Таким чином для продовження цього договору підлягає застосовуванню процедура, передбачена Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ, і автоматичне продовження договору є неможливим.
Так частиною першою статті 18 вказаного закону № 157-ІХ встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті, а саме без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством. Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Частина четверта цієї ж статті обумовлює, що рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.
Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття або погодження представницьким органом самоврядування чи визначеними ним органами, становить 60 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.
З наведеного вбачається, що Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ не передбачає такої підстави для продовження дії договору оренди як "мовчазна згода", натомість вимагає від орендаря вчинити юридично значимі дії, зокрема: звернутись з заявою про продовження договору не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Тобто орендар має завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування майном шляхом надсилання орендодавцю відповідної заяви.
У свою чергу орендодавець, орієнтуючись на наявність чи відсутність своєчасного повідомлення про такий намір, отримує можливість належно спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди, зокрема, продовжити договір оренди за результатами проведення аукціону, що відповідає спрямованості законодавчих змін на забезпечення конкурентних засад передачі в оренду та максимальної ефективності використання комунального майна, або продовжити договір оренди без проведення аукціону у випадках, передбачених законом.
При цьому, покладення на орендодавця обов`язку з проведення аукціону або винесення відповідного рішення щодо продовження (або відмови у продовженні) договору оренди відповідно до статті 18 Закону №157-ІХ є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №916/2469/21, від 18.07.2023 у справі №914/1728/22.
З метою конкретизації процедури передачі державного та комунального майна в оренду Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений Постановою КМУ від 03 червня 2020 р. № 483 (далі - Порядок), який визначає механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України “Про оренду державного та комунального майна”. Даний порядок набрав законної сили 17.06.2020.
Відповідно до п. 134 Порядку продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках, що кореспондується із ч.1 ст. 18 Закону України 157-IX.
Відповідно до Переліку підприємств, установ, організацій, що надають соціально важливі послуги населенню (додаток 4 до Порядку), підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, є акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” (АТ “ОЩАДБАНК”), що є банківською установою державної власності, яка надає у касах банківських установ послугу із приймання і перерахування готівкових коштів за житлово-комунальні послуги під час забезпечення можливості не сплачувати комісію за надання такої послуги;
Пунктом 135 Порядку визначено, що орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.
Якщо чинний орендар має заборгованість із сплати орендної плати, він не може звертатися із заявою про продовження договору оренду до моменту погашення ним такої заборгованості.
Пунктом 136 Порядку передбачено, що така заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі.
Якщо заява подається підприємством, установою, організацією, що надає соціально важливі послуги населенню, орендар подає також документи, що підтверджують відповідність критеріям, установленим абзацом другим цього пункту Порядку. Підприємства, установи, організації, що надають соціально важливі послуги населенню, визначаються згідно з додатком 4 (пункт 137 Порядку).
Вимога про подання заяви на продовження договору оренди державного і комунального майна разом з необхідними документами шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі (ЕТС) є імперативною та не містить альтернативних способів подання відповідної заяви. 
Така позиція викладена у постанові КГС ВС від 26 вересня 2024 року у справі №902/489/23.
Отже, беручи до уваги, що позивач за зустрічним позовом Акціонерне товариство “Державний ощадний банк України” є установою, яка відповідно до додатку 4 до Порядку передачі в оренду державного та комунального майна надає соціально важливі послуги населенню, він має право на продовження строку дії договору оренди без проведення аукціону. Водночас реалізація такого права можлива виключно за умови суворого дотримання визначеної законодавством процедури.
Посилання апелянта на те, що останній впродовж 2020-2025 років, неодноразово звертався до Департаменту з письмовими заявами про продовження строку дії договорів оренди нерухомого майна, укладених між сторонами, колегією суддів не приймається до уваги.
Так, дійсно, у матеріалах справи містяться листи Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, адресовані Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, зокрема:
- лист № 113.30/2849 від 06.07.2020, в якому банк звернувся до Департаменту з проханням продовжити термін дії договорів, в тому числі договору № 165/6 від 30.05.2003 адреса: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2;
- лист №113.30/3122 від 20.07.2020, в якому банк повідомив про свій намір продовжити договори оренди, і просив Департамент повідомити своє рішення;
- лист №72-06/11838/2025 від 30.01.2025, в якому банк звернувся із проханням надати пояснення щодо строків укладення 15 договорів оренди, по яких були виконані належні оцінки, в т.ч. й по приміщенню за адресою м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2
- лист №72/4-06/85535/2025 від 30.06.2025, в якому банк звернувся до Департаменту з проханням повідомити про строки укладення нових договорів оренди або продовження строків дії раніше укладених договорів оренди приміщень, в т.ч. й приміщення, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера (Щорса), 2.
Водночас, які вірно вказав суд першої інстанції, з урахуванням положень Закону та пункту 135 Порядку, заява про продовження договору повинна бути подана не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії, тобто до 22 квітня 2020 року.
Тобто такі листи направлялися після спливу строку, встановленого Законом для подання заяви щодо продовження дії Договору.
Крім того, відповідно до пункту 136 Порядку, починаючи з 17.06.2020, така заява подається виключно шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі (ЕТС). 
З огляду на це, подання орендарем вже після 17.06.2020 (з пропуском встановленого законом строку) звичайних листів у паперовій формі не відповідає вимогам чинного законодавства та не може вважатися належним способом реалізації права на продовження договору оренди без проведення аукціону, адже було порушено і спосіб і строк подання відповідних заяв.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії орендаря свідчать про істотне порушення встановленого порядку продовження строку дії договору оренди, оскільки заяви про намір продовжити строк дії договору подані поза межами передбаченого строку, у неналежній формі та з недотриманням процедури, визначеної імперативними нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ та Порядку, затвердженого постановою КМУ №483.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 грудня 2022 року у справі №916/4073/21.
В свою чергу, відповідачем за первісним позовом Акціонерним товариством “Державний ощадний банк України” не надано суду доказів того, що він звертався у межах встановленого спеціальним законом строку до Департаменту із заявою про намір продовжити строк дії договору. 
Щодо посилань апелянта на невиконання Департаментом вимог з повідомлення орендаря про припинення орендних відносин, колегія суддів зазначає, що невчинення орендодавцем фактичних дій щодо скерування орендарю не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомлення про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, хоча й порушує права орендаря, але таке порушення не є підставою для автоматичного продовження дії договору оренди комунального майна без аукціону, в силу положень статті 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 статті 284 ГК України, бо інакше мета, принципи та положення спеціального Закону № 157-IX будуть знівельовані.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 16.09.2024 у справі № 902/489/23.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-IX договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; укладення з орендарем договору концесії такого майна; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); смерті фізичної особи - орендаря; визнання орендаря банкрутом; знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.
У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX).
Таким чином, оскільки продовження договору оренди повинно було відбуватися відповідно до норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ, водночас такого продовження здійснено не було, суд дійшов вірного висновку, що термін дії Договору оренди №165/16 закінчився 22.07.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, та в подальшому продовжений сторонами не був.
В свою чергу, після закінчення строку дії договору 22.07.2020 орендні правовідносини між сторонами припинилися в силу прямої дії закону, а будь-яке подальше користування орендованим майном здійснювалося поза межами дії договору оренди та без належних правових підстав.
Щодо зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», колегія суддів зазначає наступне.
Позивач за зустрічним позовом Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» зазначив, що в силу положень Додаткового договору №7 від 04.07.2019 термін дії договору оренди передбачений його останньою редакцією складає 3 (три) роки 6 (шість) місяців та 2 (два) дні.
З такими доводами колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Судом була встановлена обставина щодо укладення між уповноваженим органом з управління комунальної власності Одеської міської ради та відповідачем договору оренди № 165/6 від 30.05.2003 (у новій редакції від 15.02.2012), до якого неодноразово вносились зміни додатковими погодженнями та додатковими договорами. У новій редакції договору було погоджено укладення договору оренди строком на 2 роки 11 місяців (з 15.02.2012 до 15.01.2015), далі сторони неодноразово вирішували продовжити цей строк. Востаннє таке продовження мало місце 04.07.2019, уклавши додатковий договір №7, в якому сторони домовились про наступне: “Пункт 1.3. розділу 1 “Предмет договору” доповнити наступним: “Продовжити термін дії цього договору на 1 (один) рік, а саме: до 22.07.2020”.
Строк, на який був укладений договір, не завжди співпадає зі строком, протягом якого цей договір діє. Це зумовлене тим, що в процесі виконання договору сторони в порядку, передбаченому законодавством України, можуть продовжити строк дії договору ще на строк, на який він був укладений. При цьому строк, на який укладений договір, є істотною умовою договору та, відповідно, узгоджується сторонами у договорі та передбачається у Законі.
За цих умов, оскільки сторонами шляхом укладення додаткового договору від 04.07.2019 були внесені зміни до договору, якими був визначений інший (новий) строк оренди майна комунальної власності, відмінний від вихідного в редакції договору від 15.02.2012, а саме з 04.07.2019 по 22.07.2020, суд дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах останньою редакцією договору визначений строк, на який укладений договір оренди - 1 рік 18 днів.
При цьому наведені вище норми законодавства, які діяли станом на час укладення додаткового договору і були регламентовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність), визначали можливість автоматичного продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, і для такого продовження договору оренди передбачені умови - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії. Суть поновлення договору оренди у розумінні наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору в його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку як орендар, так і орендодавець, у силу закону можуть розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Водночас, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений цим Законом.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №914/2233/22, від 19.07.2022 у справі № 924/852/21, від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20).
З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, останнім погодженим сторонами строком дії договору оренди № 165/6 від 30.05.2003 (у новій редакції та з урахуванням змін, внесених додатковим договором № 7 від 04.07.2019) є строк до 22.07.2020.
Враховуючи зазначене, колегія суддів враховує, що на момент закінчення строку дії договору оренди вже набрав чинності Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ, яким установлено новий правовий механізм продовження договорів оренди державного та комунального майна, що передбачає їх продовження за результатами проведення відповідної процедури, визначеної цим Законом.
Отже, у спірних правовідносинах положення попереднього законодавства щодо можливості автоматичного (так званого «мовчазного») продовження договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах застосуванню не підлягають, оскільки після 22.07.2020 продовження дії договору оренди могло здійснюватися виключно у порядку та на умовах, визначених Законом №157-ІХ. За таких обставин доводи позивача за зустрічним позовом про продовження договору оренди в силу «мовчазної згоди» є необґрунтованими та не відповідають вимогам чинного законодавства України.
11.03.2020 у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вказаною постановою на всій території України запроваджено карантин в період з 12.03.2020 по 03.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 строк карантину продовжено до 24.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 строк карантину продовжено до 11.05.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 строк карантину продовжено до 22.05.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 строк карантину продовжено з 22.05.2020 до 22.06.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №500 строк карантину продовжено до 31.07.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 строк карантину продовжено до 19.12.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на дату подання позовної заяви, з урахуванням змін та доповнень) на території України установлено карантин до 30.04.2023.
Пункт 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-IX від 17.03.2020 було доповнено підпунктом 5 згідно із Законом України №1071-IX від 04.12.2020 "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який набрав чинності 10.12.2020.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 розділу II "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їx закінчення.
Пунктом 41 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" затверджено перелік основних видів економічної діяльності, стосовно яких здійснюються обмежувальні протиепідемічні заходи, пов`язані із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Тобто чинним законодавством передбачено альтернативну можливість продовження договорів оренди державного та комунального майна у випадку, якщо діяльність суб`єкта господарювання була заборонена або обмежена на період встановлення карантину чи обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19.
Водночас згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" в редакції Закону України №1071-IX від 04.12.2020 на правовідносини між сторонами щодо строку дії договору оренди 165/6 від 30.09.2003 не поширюються, оскільки останній припинився 22.07.2020, тобто ще до набрання чинності вказаним законом, у зв`язку з чим посилання скаржника на наведену норму закону, як на підставу для пролонгації договору 165/6 від 30.09.2003, є необґрунтованим.
Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.02.2022 у справі №911/836/21.
Крім того, апелянт зазначив, що при постановленні рішення місцевим господарським судом не взято до увагу та не надано належної правової оцінки тому, що впродовж липня 2020 по липень 2025 Позивач не заперечував щодо продовження договірних правовідносин із АТ «Ощадбанк», та своєю поведінкою підтверджував існування таких між сторонами, і лише 09.07.2025 повідомив Банк про те, що Договір оренди приміщення, розташованого за адресою вул. Святослава Ріхтера, 2 м. Одеса, закінчився і Департаментом розпочато претензійно- позовну роботу з повернення майна, так як таке не було повернуто територіальній громаді м. Одеса, що в свою чергу, вказує на принцип суперечливої поведінки в діях Орендодавця, що є неприпустимим та свідчить про порушення прав Банку, встановлених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Апелянт також посилається на те, що Департамент у спосіб та порядок, встановлений ГПК, не звернувся до суду про зміну предмета спору, а лише 06.04.2026 направив заяву, у якій звертав увагу суду першої інстанції, на начебто, допущену описку у прохальній частині позовної заяви, а суд, в свою чергу, без врахування думки учасників справи та поза нормами ГПК України прийняв дану заяву та постановив рішення, з урахуванням зміненого предмета спору згідно заяви Департаменту від 06.04.2026, зазначивши приміщення загальною площею 58,8 кв. м., а не 84,7 кв.м.
17.03.2020 прийнято Закон України № 530-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)”, який набрав чинності з дня його опублікування.
04.12.2020 прийнято Закон України № 1071-IX “Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, яким серед іншого внесено зміни до таких законів: у пункті 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" підпункт 4 виключено; доповнено підпунктами 5 та 6 такого змісту:
"5) для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення;
6) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна" (пп.6 п.2 Прикінцевих преехідних положень).
Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що цей Закон набирав чинності 10.12.2020.
22.07.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі – Постанова № 641).
Відповідно до п. 2 постанови № 641 (у редакції від 22.07.2020) залежно від епідемічної ситуації в регіоні або окремих адміністративно-територіальних одиницях регіону встановлюється “зелений”, “жовтий”, “помаранчевий” або “червоний” рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки).
Пунктом 3 постанови № 641 (у редакції від 22.07.2020) встановлено, що рівень епідемічної небезпеки встановлюється за результатом оцінки епідемічних показників та визначається рішенням Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, яке розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua). 
Відповідно до п. 15 постанови № 641 (у редакції від 22.07.2020) на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено “червоний” рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для “зеленого”, “жовтого” та “помаранчевого” рівня епідемічної небезпеки, забороняються, серед іншого, провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку.
Виходячи із системного аналізу наведених норм матеріального права, суд зазначає таке.
Положення підпунктів 5, 6 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України №530-IX (у редакції із змінами, внесеними Законом № 1071-IX) встановлюють спеціальний правовий режим регулювання орендних відносин щодо державного та комунального майна на період дії карантину. При цьому законодавець пов`язує можливість продовження строку дії договору оренди, а також звільнення від сплати орендної плати виключно з фактом заборони або обмеження діяльності відповідного суб`єкта господарювання внаслідок запровадження протиепідемічних заходів.
Отже, необхідною та обов`язковою умовою застосування зазначених правових наслідків є наявність встановленого факту заборони або обмеження діяльності орендаря у відповідний період, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.
Разом з тим, як убачається з положень постанови Кабінету Міністрів України № 641, навіть у разі встановлення «червоного» рівня епідемічної небезпеки обмеження застосовуються диференційовано залежно від виду діяльності, а їх наявність підлягає доведенню у кожному конкретному випадку.
У матеріалах справи відсутні, а відповідачем Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що у відповідний період банківська діяльність відповідача на території міста Одеси була заборонена чи обмежена у розумінні вказаних нормативно-правових актів.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні правові підстави вважати, що у період липня 2020 року діяльність АТ «Ощадбанк» у місті Одесі була обмеженою чи забороненою, а відтак відсутні і підстави для застосування до спірних правовідносин положень законодавства щодо продовження строку дії договору оренди комунального майна.
Крім того, апелянт посилається на введення в Україні воєнного стану у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який у подальшому неодноразово продовжувався і триває.
Постановою Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» установлено, що договори оренди державного та комунального майна, розташованого на визначених територіях, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації, строк дії яких завершується в період воєнного стану, вважаються продовженими до дати, що настає через шість місяців після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації та визначається із урахуванням переліку визначених територій.
Однак, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на введення в Україні воєнного стану та положення постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022, оскільки зазначені норми регулюють особливості орендних правовідносин виключно щодо договорів оренди, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану та за наявності визначених законодавством умов.
Водночас, як встановлено вище, строк дії спірного договору оренди закінчився задовго до введення воєнного стану на території України. За таких обставин положення постанови Кабінету Міністрів України № 634 від 27.05.2022 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що у матеріалах справи містяться листи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, зокрема:
- лист № 01/13-215 від 27.01.2022, яким повідомлено, що договір № 165/6 від 30.09.2003 вважається таким, що припинив свою дію;
- лист № 01/13-1171 від 31.05.2024, яким повідомлено інформацію щодо порядку продовження договорів оренди відповідно до чинного законодавства;
- лист № 01/13-1650 від 09.07.2025, яким повідомлено, що строки дії договорів оренди, зокрема договору № 165/6 від 30.09.2003, закінчилися.
Наведені листи Департамент комунальної власності Одеської міської ради свідчать про належне інформування орендаря щодо припинення строку дії договору оренди та правового режиму подальшого користування об`єктом оренди відповідно до вимог чинного законодавства України. За таких обставин відсутні правові підстави для висновку про протиправність дій Департаменту, оскільки останній діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб, передбачений законом, та належним чином повідомив орендаря про закінчення строку дії договору оренди і необхідність приведення правовідносин у відповідність до чинного законодавства України.
Щодо посилання апелянта на сумлінне виконання обов`язків орендарем, як права на продовження строку дії договору оренди, колегія суддів зазначає наступне.
За частиною першою статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.
З наведеного можна зробити висновок про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди можлива за умови дотримання встановленої процедури, наявності волевиявлення сторін та у разі припинення дії попереднього договору оренди і призводить до укладення договору оренди на новий строк, а не до його автоматичного поновлення. Суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди.
Таким чином, підстави для поновлення договору оренди, вказані у ч. 1 ст. 764 ЦК України, ст.18 Закону і у ст. 777 ЦК України не пов`язані одна з іншою, а згадані правові інститути (пролонгація договору на той же строк і на тих самих умовах і реалізація переважного права добросовісного орендаря) є взаємовиключними.
Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, матиме місце при укладенні договору оренди: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб. 
Згадана правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 р. у справі № 904/5126/19.
Баланс захисту прав орендодавця та орендаря в тому і полягає, що власник-орендодавець захищений правом вибору, здавати або не здавати своє майно в оренду, та правом змінювати умови договору при його переукладенні на новий строк; орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором оренди, захищений тим, що за прийнятності для нього нових умов, саме він має переважне право укладення нового договору перед будь-якими іншими особами (постанова Верховного Суду від 18.01.2021 р. у справі № 910/12017/17).
Оскільки, позивач апелянт звернувся вперше до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради лише 06.07.2020, з істотним порушенням тримісячного строку та процедури такого звернення, заявивши про намір реалізувати своє переважне право щодо укладення нового договору оренди на новий строк, то слід вважати переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий термін втраченим.
Також, як вірно вказав суд першої інстанції, посилання позивача за зустрічним позовом Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” на продовження дії договору у зв`язку з подальшим перерахуванням позивачем орендної плати за вказаним договором, є хибними та безпідставними, оскільки проведення відповідної оплати не є безумовною підставою для продовження дії договору. 
Подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 03.06.2020 у справі №916/1666/18.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про суперечливість правової позиції Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Так, з одного боку відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що договір оренди є продовженим в силу прямих приписів законодавства, посилаючись на норми, прийняті у зв`язку із запровадженням карантину та воєнного стану. Водночас у поданій зустрічній позовній заяві відповідач фактично виходить із протилежного, оскільки просить визнати протиправною бездіяльність Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо неприйняття рішення про продовження договору оренди та зобов`язати останнього здійснити таке продовження.
Тоді як порядок продовження договору оренди державного та комунального майна, визначений спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX та Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 483, не був дотриманий саме відповідачем, який не звернувся у встановлені строки до Департаменту. 
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Враховуючи те, що після закінчення строку дії договору 22.07.2020 орендні правовідносини між сторонами припинилися в силу прямої дії закону, а будь-яке подальше користування орендованим майном здійснювалося без належних правових підстав, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення первісного позову про виселення Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 58,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
В той же час, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на, що Департамент у спосіб та порядок, встановлений ГПК, не звернувся до суду про зміну предмета спору, з огляду на наступне.
У даному випадку, звертаючись з позовом Департамент просив виселити Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 84,7 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
В свою чергу, 06.04.2026 Департамент направив на адресу суду заяву, у якій вказав допущену описку у прохальній частині позовної заяви, а саме на неправильно зазначено площе спірного приміщення загальною площею 58,8 кв. м., а не 84,7 кв.м.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Департаментом було дійсно допущено описку в прохальній частині позовної заяви, про що свідчать всі наявні в матеріалах справи докази, з яких чітко вбачається, що спір стосується саме нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 58,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2.
Крім того, апелянтом не доведено, що між сторонами спору існують правовідносини щодо інших нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2. 
Отже колегія суддів вважає, що предметом даного спору з самого початку було нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 58,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 2, а позивачем було дійсно допущено описку.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів, та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2026 по справі №916/3762/25 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 03.07.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран