2/130/722/2026
130/4096/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2026 р.    м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі судді Костянтина Шепеля, 
із секретарем судового засідання Раїсою Буга,
за участю представника позивача Альони Височанської,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області справу за позовом адвоката Височанської Альони Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, - 
приходить до такого.

Позиція позивача
Представник позивача звертається до суду з цим позовом, у якому просить встановити факт належності бабі її довірительки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту на користь позивачки від 8 вересня 2009 року, складеного від імені ОСОБА_3 ; також встановити, що довірителька (онука спадкодавиці ОСОБА_2 ) на час відкриття спадщини постійно проживала зі своєю бабою ОСОБА_2 . Також просить визнати за позивачкою в порядку спадкування право на земельну частку (пай), який був в свій час закріплений за ОСОБА_2 .
На підтвердження позовних вимог надає фотокопії свідоцтв про народження, шлюб, смерть, копію заповіту, довідок Кармалюківського старостинського округу, повідомлень державних органів, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позиція відповідача
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Подає заяву про розгляд справи у його відсутність.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Позовна заява надходить до суду 30 грудня 2025 року (а.с.1).
Суддя 5 січня 2026 року приймає позовну заяву до розгляду та відкриває провадження у справі (а.с.46).
12 лютого 2026 року до суду надходить заява представника відповідача про розгляд справи у його відсутність (а.с.49).
18 лютого 2026 року до суду надходить заява представника позивача про проведення підготовчого судового засідання у її відсутність (а.с.52).
Ухвалою від 19 лютого 2026 року закривається підготовче провадження, справа призначається до судового розгляду (а.с.53).
19 березня 2026 року справа знімається з розгляду у зв`язку з неявкою учасників справи (а.с.54).

Пояснення сторін та інших учасників справи у судовому засіданні 
У судовому засіданні представник позивача позов своєї довірительки повністю підтримує. Пояснює, що баба позивачки ОСОБА_2 8 вересня 1999 року склала заповіт на користь своєї онуки - позивачки по справі, якій заповідала все своє майно, що буде належати їй на день смерті і на що за законом буде мати право. Однак у заповіті, який посвідчувався у сільській раді, її чомусь записали як " ОСОБА_4 ", це її колишнє прізвище. Це стало однією із підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Позивачка майже з народження весь час проживала з бабою у її будинку. Останній рік перед смертю баба не могла пересуватись і була прикута до ліжка. Позивачка мала у будинку свою кімнату, речі, готувала їжу, доглядала за будинком, обробляла город. 
Баба мала право на земельну частку (пай) на території колишньої Кармалюківської сільської ради Жмеринського району, у теперішній час - Кармалюківського старостинського округу Жмеринської об`єднаної територіальної громади, у якої є кадастровий номер. Сертифікат про право на земельну частку (пай) був втрачений.
Нотаріус відмовляє позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину і по причині відсутності реєстрації позивачки по місцю відкриття спадщини.
Представник позивачки просить встановити вказані факти, а також визнати за її довірителької право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті своєї баби ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надає показання, що покійна ОСОБА_2 була її сусідкою, проживала за два-три будинки від неї. Позивачка - це її онука по матері. Онука жила з бабою до її смерті, баба була прикута до ліжка. Свідок дружила з позивачкою, яка робила поточний ремонт будинку, обробляла город, готувала їжу. Позивачка не тільки доглядала бабу, вона з нею постійно проживала. І здійснила поховання після її смерті. Свідок також пам`ятає, що при житті баба казала, що зробить заповіт на користь позивачки.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні надає показання, що позивачка - це дочка її рідного брата, племінниця. А баба позивачки ОСОБА_2 - теща її брата. Бабу доглядала позивачка, проживала з нею разом більше року, коли баба була прикута до ліжка. Вона не приходила доглядати бабу, а постійно з нею проживала, робила всю хатню та іншу роботу. Позивачка мала свою кімнату, особисті речі. Свідок привозила їй з ОСОБА_7 памперси для баби.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин
У судовому засіданні установлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що видно з фотокопії її паспорта (а.с.7).
Згідно з фотокопією свідоцтва про народження, (російською) ОСОБА_8 родилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).
Отже, дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_8 .
З фотокопії свідоцтва про шлюб видно, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 одружились 5 листопада 2006 року, прізвище дружини після укладення шлюбу " ОСОБА_11 " (а.с.10). 
З фотокопії свідоцтва про народження видно, що ОСОБА_12 (мати позивачки) народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_13 (баба позивачки, яка зробила заповіт на її користь) (а.с.11).
Як свідчить фотокопія свідоцтва про укладення шлюбу, баба позивачки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 уклали шлюб 20 лютого 1992 року, прізвище дружини після укладення шлюбу " ОСОБА_15 " (а.с.12). 
Відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть ОСОБА_16 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
Із копії дублікату заповіту видно, що ОСОБА_13 8 вересня 1999 року склала заповіт на користь ОСОБА_10 (а.с.14). 
Таким чином, знаходить підтвердження той факт, що баба позивачки ОСОБА_2 , яка записана у заповіті по старому прізвищу " ОСОБА_4 ", склала заповіт на користь своєї онуки ОСОБА_17 , яка після укладення шлюбу взяла прізвище " ОСОБА_11 ".
Згідно з довідкою від 28 березня 2024 року Кармалюківського старостинського округу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини з нею ніхто не був зареєстрований, але полстійно проживала без реєстрації її онука ОСОБА_1 (а.с.15).
Згідно з довідкою цього ж старостинського округу, за ОСОБА_18 рахується земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1,5989 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кармалюківського старостинського округу (а.с.16).
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 7 лютого 2024 року, ОСОБА_13 видавався сертифікат про право на земельну частку (пай), за тнею закріплена земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 1,5989 га, якій привоєно кадастровий номер 0521082600:04:001:0504, відомості про реєстрацію права власності на землю відсутні (а.с.17). Цей факт підтверджується архівним витягом розпорядження Жмеринської РДА № 684 від 5 жовтня 2007 року (а.с.18).
З фотокопії газети "Жмеринська газета" від 28 липня 2023 року видно, що опублікована об`ява про втрату сертифікату про право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_13 (а.с.19). 
Згідно з копією постанови від 27 лютого 2024 року державного нотаріуса відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 Причини - відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай); неможливість встановити спадкодавицю - у заповіті " ОСОБА_4 ", у свідоцтві про смерть - " ОСОБА_15 "; а також відсутність доказів про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавицею (а.с.44).
Отже, підтверджується і той факт, що позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала зі своєю бабою - спадкодавицею, за якою рахується земельна ділянка, і у якої відсутні правоустановлюючі документи на земельну частку (пай) 
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Надані позивачем всі докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення не вбачається. 
Суд вважає, що кожний аргумент, наведений позивачем, відноситься до предмета спору, обґрунтований з огляду на законодавство і містить підстави для задоволення позову. 

Юридична кваліфікація встановлених обставин 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Суд зазначає, що позивачка подала позов, а не заяву в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у цій справі був спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги розглядаються у позовному провадженні.
Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у Постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20 (провадження № 61-14225св21).
Частиною першою статті 319 Цивільного процесуального кодексу визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Цей факт знайшов підтвердження у судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Протягом передбаченого статтею 1270 Цивільного кодексу України строку позивачка від спадщини не відмовлялась. 
Суд також констатує, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця (позивачки) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. 
Судом установлено, що факти, про встановлення яких просить позивачка, мають юридичне значення, у наявності також спір про цивільне право, і від встановлення цих фактів залежить виникнення особистих майнових прав позивачкит, а метою встановлення цих фактів є можливість оформити свої спадкові права після смерті баби ОСОБА_2 ..
Суд вважає, що позивачка у цьому випадку вочевидь позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити факт належності покійній бабі заповіту на її користь, а також факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому її звернення до суду підставне. 
Згідно із статтею 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 
Згідно з частиною першою статті 1234 цього Кодексу, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. 
У судовому засіданні установлено, що покійна ОСОБА_2 - баба позивачки - при житті склала заповіт на користь позивачки, недійсним він не визнавався, не скасовувався, посвідчений у сільській раді (прирівнюється до нотаріально), явних ознак нікчемності не має.
У заповіті вказано, що заповідається "все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право" (а.с.14). Таким чином, право на земельну частку (пай) входить у обсяг спадкового майнга, яке охоплюється вказаним заповітом. 
Отже, згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право спадкодавця на земельну частку (пай) підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, однак правоустановлюючих документів, як то сертифікат про право на земельну частку (пай), на цей земельний пай немає (втарчений). Тому нотаріус правомірно не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно.
Отже, право покійної баби позивачки на земельну частку (пай) входить до складу спадщини, це право не припинилось внаслідок її смерті, воно переходить до спадкоємиці та може бути нею успадковане. 

Висновки суду 
У судовому засіданні знаходить підтвердження той факт, що баба позивачки ОСОБА_2 , яка записана у заповіті по старому прізвищу " ОСОБА_4 ", склала заповіт на користь своєї онуки ОСОБА_17 , яка після укладення шлюбу взяла прізвище " ОСОБА_11 "; а також той факт, що позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала зі своєю бабою - спадкодавицею, за якою рахується земельна ділянка, і у якої відсутні правоустановлюючі документи на земельну частку (пай) 
Оскільки позивачка має заповіт баби на її користь, земельний пай охоплюється спадковою масою, правоустановлюючі документи на земельний пай втрачені, однак право спадкодавиці на цю землю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, то суд визнає за позивачкою право на земельну частку (пай), який рахувався за її покійною бабою.

Розподіл судових витрат
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується за клопотанням представника позивача, яка просить залишити їх за позивачем.

Керуючись статтями 259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 328, 392, 1216, 1217, 1233, 1234 Цивільного кодексу України, статей 77-80, 98, 293, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов адвоката Височанської Альони Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, - задовольнити повністю.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дублікату заповіту, виданого 12 жовтня 2015 року секретарем Кармалюківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області замість втраченого заповіту, складеного ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 , посвідченого 8 вересня 1999 року виконавчим комітетом Кармалюківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно на час відкриття спадщини проживала по АДРЕСА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування право на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 1,5989 га, кадастровий номер 0521082600:04:001:0504, розташованої на території Кармалюківського старостинського округу Жмеринської міської територіальної громади Жмеринського району Вінницької області.
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ