ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/15551/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправною дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в мобілізації на військову службу ОСОБА_1 , ненаданні відстрочки від призову за мобілізацією, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі пункту 9 частини другої статті 23 Закону України ""Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на строк проведення мобілізації, видати згідно з пунктом 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначену додатком 6 Порядку 560 довідку про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з терміном до закінчення мобілізаційних заходів;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №l74 від 14.06.2025 в частині зарахування на посаду курсанта навчального взводу 5 навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 14.06.2025;
- визнати протиправною бездіяльність та дії Військової частини НОМЕР_2 в частині неприйняття рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі штату та звільнити з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2025 позивач був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час затримання позивач повідомляв , що проживає в с. Снітин, Лубенського району, має батьків які є хворими людьми, які самостійно не можуть виконувати дії повсякденної потреби людини та потребують стороннього догляду, і не можуть себе самостійно обслуговувати. Проте, працівники ІНФОРМАЦІЯ_4 протиправно та безпідставно затримали позивача, видали мобілізаційне розпорядження та доставили до військової частини НОМЕР_1 . Позивач направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп.2, ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» . До рапорту додав заяву батька та матері в яких вони прохали дотриматися реалізації їх законних прав та інтересів особи, яка потребує стороннього догляду на вибір доглядальника та забезпечення стороннього догляду, що забезпечить підтримання їх здоров`я на рівні не гіршому ніж на даний час, звільнити їх сина ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 та Збройних Сил України за сімейними обставинами для здійснення постійного догляду на ними. До рапорту також додані документи, що підтверджують тяжкі сімейні обставини та необхідність здійснення постійного догляду. Проте, на даний час військовою частиною НОМЕР_1 позивача не виключено зі штатів військової частини та не звільнено з військової частини, такі дії військової частини позивач вважає протиправними. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження), витребувано докази.
Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 у поданому до суду через систему «Електронний суд» відзиві на позов (а.с.42 - 55) позовні вимоги не визнав та вказав, що позивач у спірних правовідносинах визначив спосіб захисту свого права шляхом заявлення вимоги про скасування наказу військового командира військової частини НОМЕР_1 № 174 від 14.06.2025 про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 в частині, що стосується ОСОБА_1 , тобто шляхом скасування індивідуального акту. У контексті спірних відносин представник зауважує, що наказ командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 174 від 14.06.2025 року про призначення на посаду за штатом воєнного часу, яким зараховано до списків Позивача, є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом зарахування Позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Визнання протиправним та скасування наказів про зарахування до списків особового складу військових частин також не є вірним способом захисту. Також представник відповідача зазначив, що позивач подавав до Військової частина НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з наявність у обох батьків відповідно до висновку ЛКК за станом здоров`я потреби постійного стороннього догляду.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» залежать від виду військової служби. Відповідно до Абзацу 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану за необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
Документів про те що батьки (один з батьків) є особами з інвалідністю I чи II групи Позивач до Військової частини НОМЕР_1 не подавав, як не подавав їх і до Суду разом з позовною заявою.
Відповідно Позивач не міг бути звільнений з військової служби Військовою частиною НОМЕР_1 з підстав на які він посилається в рапорті, так як це не передбачено чинним законодавством України, таким чином позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими і безпідставними і не підлягають задоволенню.
У відзиві на позовну заяву представника ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с. 57 -58/, просить відмовити у задоволенні позову, зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військозобов`язаних та резервістів « Оберіг» ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби та визнаний придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК за вих.№2025-0612-1606-2181-0 від 12.06.2025року (копія додається).
13.06.2025року позивач був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 14.06.2025 року на підставі іменного списку, облікових документів військовослужбовця та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 174 від 14.06.2025 року. Відповідно до РЕЄСТРУ військовозобов`язаний ОСОБА_1 1988р.н. не оформив відстрочку від призову під час мобілізацію.
Відповідач зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційної підготовки та мобілізації» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю. Прете, документів про те що батьки (один з батьків) є особами з інвалідністю I ч II групи позивач разом з позовною заявою не надав.
Розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 №14/19 у зв`язку зі призначенням судді Канигіної Т.С. на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №440/15551/25, за результатами якого суддею з розгляду цієї справи визначено суддю Бойка С.С., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року адміністративну справу №440/15551/25 прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання на 09:30 год. 27 січня 2026 року. 
27 січня 2026 року судове засідання не проводилось у зв`язку з перебуванням судді Бойка С.С. на лікарняному, розгляд справи перенесено на 09:30 год. 18 лютого 2026 року / а.с. 72/.
18 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи перенесено на 10:00 год. 05 березня 2026 року / а.с. 78/. 
05 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи перенесено на 10:15 год. 02 квітня 2026 року / а.с. 83/. 
02 квітня 2026 року учасники справи не з`явилися, про місце, час та дату повідомлені належним чином. Від представника позивача та представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
Керуючись приписами ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглядати справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що 12.06.2025 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 12.06.2025 пройшов військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби та визнаний придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК за вих.№2025-0612-1606-2181-0 від 12.06.2025року / а.с. 59/.
13.06.2025 позивач був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_5 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , відповідно до витягу з наказу №106 від 13.06.2025 / а.с. 59зв/.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 174 від 14.06.2025 року солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
09.07.2025 ОСОБА_1 подав рапорт Командиру військової частини НОМЕР_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами, необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
28.08.2025 Комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі запиту командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2025 проведено перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та складено акт №31, яким установлено, що необхідність здійснення догляду підтверджується висновком ф №080-4о №12/1839 від 25.06.2025 лікарської консультативної комісії КП «лубенська лікарня інтенсивного лікування Лубенської міської ради про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Але абзацом 13 п.3 ч.12 ст. 26 закону №4170-ІХ від 19.12.2024 зазначено, що особа, яка потребує догляду повинна бути особою з інвалідністю І чи ІІ групи та повинні бути відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікувально-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Відсутня група інвалідності, але є потреба у догляді- присутні інші члени сім`ї другого споріднення.
Не погоджуючись з діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації та ненаданні йому відстрочки а також з діями Військової частини НОМЕР_2 в частині неприйняття рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", позивач звернувся до суду з позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в чинній редакції).
Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 2 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за №389-VІІІ (далі - Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).
Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 за №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі також триває.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на дату прийняття рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені правові підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.
16.05.2024 Кабінетом Міністрів України Постанову №560 (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).
Як передбачено пунктом 1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно з пунктами 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.
Як передбачено пунктами 58, 60 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Аналізуючи вищевказані норми Закону №3543-ХІІ та Порядку №560, слід дійти висновку, що право на відстрочку від призову на військову службу мають лише військовозобов`язані та резервісти. Таке право реалізується шляхом подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.
З матеріалів справи слідує, що станом на дату подання заяви про відстрочку від 09.07.2025 позивач вже був призваний на військову службу по мобілізації відповідно до наказу від 13.06.2025 №106 та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу від 14.06.2025 №174 Таким чином, набувши статус військовослужбовця, позивач втратив право на відстрочку від призову на військову службу.
Відсутність такого звернення та, відповідно, офіційного рішення комісії про надання відстрочки означає, що на момент прийняття наказу про призов від 13.06.2025 позивач не мав статусу особи, якій надано відстрочку.
За таких обставин, ІНФОРМАЦІЯ_5 видаючи наказ про призов від 13.06.2025 №106 щодо позивача, який на той момент не мав офіційно оформленої відстрочки, діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог законодавства про мобілізацію.
Таким чином позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в мобілізації на військову службу ОСОБА_1 , ненаданні відстрочки від призову за мобілізацією є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №l74 від 14.06.2025 в частині зарахування на посаду курсанта навчального взводу 5 навчальної роти школи базової загальновійськової підготовки Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 14.06.2025, суд зазначає наступне. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992. Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто, для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто з дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 2 розділу XII Інструкції №280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.
Пунктом 32 Розділу ІІ Інструкції №282 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини здійснюється у день прибуття військовослужбовців (прийому на роботу працівників) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Суд зазначає, що організація обліку та призову громадян в особливий період, в тому числі щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Як встановлено судом, внаслідок видання ІНФОРМАЦІЯ_5 наказу від 13.06.2025 №106, який є протиправним в частині призову на військову службу ОСОБА_1 , останній був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Так, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2026 №174 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, встановлено тарифний розряд, посадовий оклад та інші види грошового забезпечення.
Тобто, з моменту зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення позивач є військовослужбовцем, проходить військову, виконує відповідні посадові обов`язки та отримує грошове забезпечення.
Таким чином, скасування наказу про зарахування його до списків військової частини не змінить у позивача правового статусу військовослужбовця, при цьому, такий наказ вичерпав свою дію.
Отже, наказ Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2026 №174 є правомірним, а тому скасуванню не підлягає.
Щодо позовних вимог позивача щодо визнання протиправними бездіяльності та дій Військової частини НОМЕР_1 в частині неприйняття рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі штату та звільнити з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", суд зазначає наступне. 
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.
При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, абзацом 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, як «необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 233 цього Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 5 Додатку 19 до цієї Інструкції, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII, подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Не є спірною та обставина, що до рапорту про звільнення з військової служби позивач додав документи на підтвердження того що він поживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 за однією адресою, батько та мати потребують постійного стороннього догляду. 
28.08.2025 Комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 на підставі запиту командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2025 проведено перевірку сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 та складено акт №31, яким установлено, що необхідність здійснення догляду підтверджується висновком ф №080-4о №12/1839 від 25.06.2025 лікарської консультативної комісії КП «лубенська лікарня інтенсивного лікування Лубенської міської ради про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Але абзацом 13 п.3 ч.12 ст. 26 закону №4170-ІХ від 19.12.2024 зазначено, що особа, яка потребує догляду повинна бути особою з інвалідністю І чи ІІ групи та повинні бути відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікувально-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Відсутня група інвалідності, але є потреба у догляді- присутні інші члени сім`ї другого споріднення.
Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є особами, які мають інвалідність І чи ІІ групи, відповідач вважає, що позивач не має права на відстрочку на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Як зазначалося вище, відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або поважні причини, як «необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, за умови, що він є особою з інвалідністю I чи II групи, та за умови відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Стороною позивача не заперечується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є особами з інвалідністю І чи ІІ групи.
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази та установлені судом під час вирішення спору по суті обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на підставі його рапорту від 04.08.2025.
Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
З огляду на це, відсутні підстави і для розподілу судових витрат відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄРДПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Суддя	 	С.С. Бойко