УХВАЛА

29 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 280/8056/25
адміністративне провадження № К/990/29225/26 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2026 в адміністративній справі №280/8056/25 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 24.06.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2026 в адміністративній справі №280/8056/25.
Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.01.2026, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2026, задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №00200700709 від 31.10.2024, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на загальну суму 2040,00 грн за порушення п.85.2 ст.85 ПК України (ненадання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки); №00200690709 від 31.10.2024, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на загальну суму 1.959.477,00 грн за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік підакцизних товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) на загальну суму за цінами реалізації). Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено, що в юридичній практиці відсутні правові висновки в розрізі питання визначеності та конкретизації підстав для проведення податковим органом фактичної перевірки.
Податковим органом вказано, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають дійсності, судами не враховано, що лист ДПС, в якому саме й зазначається на підставі чого необхідно провести фактичні перевірки відповідних суб`єктів господарювання, є законною підставою для проведення фактичної перевірки в розрізі статті 80 ПК України (пп.80.2.2 п.80.2), як інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства (щодо підакцизних товарів, розрахункових операцій, касових дисциплін тощо). Зазначене унеможливило притягнення платника податків до відповідальності за правопорушення, правомірно виявлені податковим органом 
Податковим органом вчинено посилання на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, вказано, що розгляд судом касаційної інстанції даної касаційної скарги має важливе значення для формування правової позиції про особливості застосування зазначених вище норм законодавства при вирішенні справи предметом яких є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень винесених за результатами фактичних перевірок, а також для забезпечення єдності судової практики по справам даної категорії.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень справа №280/8056/25 розглянута в порядку загально позовного провадження, отже посилання скаржника на норми пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України є недоцільними.
Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Натомість контролюючим органом не обґрунтовано в чому полягає неправильне застосування норми матеріального права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та як така норма має застосовуватися, який правовий висновок щодо застосування норми права у даних правовідносинах має бути сформульовано Верховним Судом за результатами розгляду даної справи.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства України, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, суди попередніх інстанцій врахували правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, дійшли висновків, що суд дійшов висновку про наявність у контролюючого органу підстав, визначених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, призначати та проводити фактичну перевірку суб`єктів господарювання. 
Також судами попередніх інстанцій встановлено, що у спірному випадку контролюючим органом не було дотримано вимог Податкового кодексу України, в частині видання наказу на проведення перевірки та направлень, що свідчить про неправомірність проведення відповідачем самої перевірки. Судом першої інстанції зазначено, що «наказ про проведення фактичної перевірки від 23.09.2024 №678-п та направлення містять лише відомості щодо перевірки магазину «YABLUKA». Разом з тим, суд зауважує, що приписами податкового законодавства не передбачено проведення фактичної перевірки господарської одиниці магазину, оскільки останній є місцем здійснення господарської діяльності та не є суб`єктом господарювання. Магазин не може бути окремим платником податків, оскільки платниками податків є юридичні чи фізичні особи. За таких обставин не є зрозумілим, чому за направленнями на перевірку №3392, №3393, №3394, №3395 та на підставі наказу від 23.09.2024 №678-п був перевірений саме ФОП ОСОБА_1 .».
Судом зауважено, що неможливість ідентифікації суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, від 31.10.2024 №00200700709 та №00200690709.
Крім того, судами встановлено, що «запити про надання документів, що належать до предмета перевірки, були вручені особі, яка не має жодного відношення до ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у останнього не виникло обов`язку надати витребувані документи на вимогу контролюючого органу відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України. За таких обставин застосування до позивача відповідальності, передбаченої пунктом 121.1 статті 121 ПК України, є безпідставним та необґрунтованим.» Судом першої інстанції зроблено висновки, що відповідач не довів, що на момент фактичної перевірки в магазині перебували на реалізації товари загальною вартістю 1959477,00 грн, відтак контролюючим органом не доведено належними та допустимими доказами розмір штрафної санкції, визначений податковим повідомленням-рішенням №00200690709 від 31.10.2024, а щодо податкового повідомлення-рішення №00200700709 від 31.10.2024 жодних доказів повторності вчинення платником податків відповідного порушення податковим органом надано не було.
Судами враховано правові позиції Верховного Суду щодо оцінки недоліків форми рішення (постанови від 19.05.2020 у справі №820/2300/18, від 30.04.2020 у справі №810/384/16, від 17.03.2020 у справі № 808/4140/15, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16), що відсутність можливості ідентифікувати в наказі про проведення перевірки суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектований, свідчить про неправомірність наказу про призначення такої перевірки (постанови від 04.03.2021 №803/1171/17, від 01.06.2022 по справі №520/7331/21), щодо встановлення факту ненадання документів на підтвердження обліку та походження товарів (постанови від 06.12.2024 у справі № 440/2331/24, від 12.03.2025 у справі №280/1998/23 та від 07.02.2024 у справі № 280/6422/22, від 15.04.2024 у справі № 120/2764/23).
Скаржником такі висновки не спростовано, не наведено підстав щодо помилковості врахування судами таких правових позицій Верховного Суду, або необхідності відступу від такої практики Верховного Суду, або спростування подібності правовідносин.
Верховний Суд зазначає, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано та не обґрунтовано дану підставу касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.05.2026 в адміністративній справі №280/8056/25 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва