Справа № 740/2802/26 
Провадження № 2/740/2170/26

РІШЕННЯ
іменем України
23 червня 2026 року м.Ніжин Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пучка М.С.,
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У травні 2026 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 21648 грн заборгованості за кредитним договором №21.08.2025-100000180 від 21 серпня 2025 року, укладеного між сторонами шляхом підписання позичальником електронним цифровим підписом пропозиції на укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) та заявки на отримання кредиту. Вказана заборгованість складається із 6000 грн тіла кредиту, 8388 грн - нараховані проценти, 420 грн - комісія (пов`язана з наданням кредиту), 840 грн – додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості), 6000 грн – відсотки, нараховані по ст.625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 2000 грн, строк кредиту 189 днів, дата повернення кредиту 25 лютого 2026 року, процентна ставка «Стандарт» - 1% за один день користування кредитом, процентна ставка «Економ» -0,5% за один день користування кредитом. Крім того, 30 серпня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, згідно якого сума кредиту становить 4200 грн, також 03 вересня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, сума кредиту з дати укладення додаткового договору становить 6000 грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в загальній сумі 6000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 21648 грн. Представник позивача Омельяненко Р.Р. просить позов задовольнити, судовий розгляд просить провести за відсутності.
Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що заперечення сторін відсутні.
Згідно з відзивом від 28 травня 2026 року відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнає частково - виключно в межах фактично отриманого тіла кредиту у розмірі 6000 грн та заперечує проти стягнення комісій, штрафних нарахувань та процентів, з посиланням на те, що позивач не надав суду жодних належних доказів фактичного надання відповідачу окремих платних послуг на суму заявлених комісій; нарахування процентів у розмірі 170000% річних фактично є способом обходу законодавчих обмежень щодо штрафних санкцій; щодо стягнення 8388 грн процентів за користування кредитом, то до позовної заяви додано лише односторонній розрахунок позивача без належних первинних бухгалтерських та банківських документів.
У відповіді на відзив від 04 червня 2026 року представник позивача Чехун Ю.В. позов підтримує, вказує, що жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку передбаченому ст.625 ЦК України, позивачем не здійснювалося, а позовні вимоги не заявлялись, денна процентна ставка передбачена договором є законною.
Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. 
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію, відповідно до ч.3 ст.11 якого електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 21 серпня 2025 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний договір №21.08.2025-100000180, сума кредиту складає 2000 грн, строк кредиту 189 днів, дата повернення кредиту 25 лютого 2026 року, вказані грошові кошти перераховані на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами: процентна ставка «Стандарт» – 1% за один день користування кредитом, процентна ставка «Економ» - 0,5% за один день користування кредитом; комісія, пов`язана з наданням кредиту 7% від суми кредиту, комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 140 грн у кожному з 2 чергових періодів; відповідно до п.15 договору сторони домовились, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема, зобов`язання зі сплати кредиту/його частини та процентів/їх частини та комісії/її частини у терміни, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.
30 серпня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, згідно якого сума кредиту становить 4200 грн; 03 вересня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, сума кредиту - 6000 грн.
Вказаний договір від 21 серпня 2025 року укладений між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр», як фінансовою установою, договір містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування кредитними коштами та строки їх повернення та нарахування. Також даний договір, за яким позивач набув право вимоги, недійсним в судовому порядку не визнавався, його недійсність прямо не передбачена законом, а тому в силу ст.204 ЦК України він є правомірним, що станом на час розгляду справи не спростовано.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за договором від 21 серпня 2025 року: 6000 грн - основний борг, 8388 грн – проценти по кредиту за період з 21 серпня 2025 року по 25 лютого 2026 року, 420 грн – комісія за надання, 840 грн – комісія за обслуговування, 6000 грн - неустойка, всього 21648 грн.
Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по кредитному договору відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору.
Як зазначено вище при укладенні кредитного договору 21 серпня 2025 року із ОСОБА_1 погоджено сплату процентів (процентна ставка «Стандарт») у розмірі 1% за один день користування кредитом та 0,5% (процентна ставка «Економ»).
За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). 
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває станом на 25 липня 2025 року.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
За встановлених обставин стягнення заборгованості по процентах відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 6000 грн за кредитним договором від 21 серпня 2025 року  у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, задоволенню підлягають вимоги про стягнення 6000 грн тіла кредиту, 8388 грн- нараховані проценти, 420 грн комісії за надання, 840 грн комісії за обслуговування, всього 15648 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із врахуванням задоволення позову частково на 72,28% (15648/21648*100=72,28) та сплати позивачем в порядку ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» 2662 грн 40 коп судового збору, судовий збір у розмірі 1924 грн 38 коп (2662,40*72,28/100=1924,38) підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 274, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження-01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133А, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-37356833, 15648 (п`ятнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн заборгованості за кредитним договором №21.08.2025-100000180 від 21 серпня 2025 року. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження-01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133А, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-37356833, 1924 (одну тисячу дев`ятсот двадцять чотири) грн 38 коп судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя В.Олійник