Справа № 539/1104/26
Провадження № 2/539/1218/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді – Алтухової О.С.,
за участю секретаря судового засідання – Павличенко О.А.,
представник відповідача – адвокат Кащук А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВС Т А Н О В И В :
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного з товариством кредитного договору (оферти) від 16.07.2025 № 16.07.2024-100000554, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 16.07.2025, строком на 217 календарних днів. Дата повернення кредиту 17.02.2026.
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі.
В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує у зв`язку з чим станом на день подання позовної заяви, утворилася заборгованість у розмірі 66400 грн., з яких 20 000 грн. основний борг, 31000 грн. проценти, які позивач і просить стягнути на його користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
13 квітня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заначено, що відповідач не укладав і не підписував кредитний договір №
16.07.2025-100000554 від 16.07.2025 року та не отримував електронного підпису або електронного цифрового підпису. 
На підтвердження укладення між сторонами заявленого кредитного договору позивачем не надано усіх доказів процедури його укладення, зокрема, того, що особа відповідача була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи (наприклад, через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що у свою чергу надає можливість встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення кредитного договору. Позивачем разом з позовною заявою не надані докази й того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі, а також того, що остання самостійно ввела свої персональні дані. В цілому позивачем взагалі не надано належних та допустимих доказів укладення кредитного договору з відповідачем.
Надані ТОВ «Споживчий центр» разом з позовною заявою докази, зокрема лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, яка складена позивачем самостійно, не є належними і допустимим пеоказами факту надання відповідачу кредитних коштів та виникнення заборгованості за такимдоговором.
  ОСОБА_1 з 25.02.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а тому нарахування процентів та інших платежів за кредитним договором згідно наявних у справі доказів було здійснено ТОВ «Споживчий центр» вже в той час коли відповідач проходив військову службу, а тому нарахування військовослужбовцю штрафних
санкцій та процентів, а також інших платежів за користування кредитом не відповідає вимогам Закону. Разом з тим, нарахування позивачем неустойки за кредитним договором здійснено із порушенням п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, тобто до суми боргу включено суму штрафних санкцій нарахованих кредитодавцем за прострочення позичальником грошового зобов`язання.
По-перше. У позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» зазначає, що між позивачем та ОСОБА_1 16.07.2025 року було укладено Кредитний договір (оферти) № 16.07.2025-100000554. Паперова копія вказаного договору була долучена до позовної заяви та наявна в матеріалах справи.
Так, у відповідності до умов Кредитного договору (оферти) № 16.07.2025-100000554 відповідачу начебто надано кредит у розмірі – 20000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 16.07.2025 року, на строк, вказаний в заявці. Серед інших положень Кредитного договору (оферти) № 16.07.2025-100000554 передбачені умови надання кредиту відповідачу. 
Однак, перш за все слід звернути увагу, що жодного документу із найменуванням «заявка» до позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» не було долучено.
Натомість до позовної заяви серед інших документів долучено паспорт споживчого кредиту та пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії)(оферта) разом з додатком із найменуванням «інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ».
Відповідач категорично заперечує, що укладав вищевказаний договір №16.07.2025-100000554 від 16.07.2025.
Матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «Споживчий центр» надсилало або ж відповідачем будь-яким способом застосовано ідентифікатор електронного підпису, докази того, що ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію особи та здійснив електронний підпис через смс повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем одноразового ідентифікатора і що саме ОСОБА_1 отримував такий ідентифікатор.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації саме ОСОБА_1 у інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр», отримання ним логіну
та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.
Отже, позивачем не надано доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду,
направленого ТОВ «Споживчий центр» на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Відтак, відсутні належні та допустимі докази укладення відповідачем договору №16.07.2025-100000554 від 16.07.2025.
Разом з тим, як вже зазначалось вище до позовної заяви серед інших документів долучено паспорт споживчого кредиту та пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії)(оферта) разом з додатком із найменуванням «інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 ».
Згідно усталеної практики ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.
Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту."
Отже, слід констатувати, що жодних належних доказів укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем разом з позовною заявою не надано, як і зрештою позивачем не наданого і самого примірника (його копії) кредитного договору.
По-друге. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів
того, що позивач виконав умови кредитного договору, а саме перерахував грошові кошти відповідачу відповідно до умов вказаного договору.
Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідно до умов Договору
(кредитного договору), відповідачу начебто надано кредит у розмірі – 20000,00 грн.,
що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 16.07.2025 року.
 Однак, такі докази, які були додані до позовної заяви є неналежними та жодним чином не підтверджують заявлені позивачем до відповідача вимоги, а інші докази перерахування таких коштів згідно вимог чинного законодавства України та усталеної судової практики позивачем разом з позовною заявою не надано.
На підтвердження надання (перерахування) відповідачу кредиту за кредитним договором у розмірі (сумі) 20000,00 грн. позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. № 53-0903 від 09.03.2026 року про начебто перерахування (переказ) коштів згідно кредитного договору, підписаний генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення»
Відповідач вважає, що наданий позивачем лист про перерахування коштів згідно кредитного договору, підписаний генеральним директором «Універсальні платіжні рішення» не в повній мірі відповідає вимогам до первинного документа, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому жодні інші належні докази перерахування коштів відповідачу за кредитним договором до позову взагалі не надані та в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до положень чинного законодавства України належним підтвердженням здійснення операції, у даному випадку перерахування кредитних коштів, є саме первинні бухгалтерські документи, які позивачем на підтвердження заявлених вимог надано не було.
Отже, первинних документів, які б підтвердили факт отримання відповідачем кредитних коштів від позивача за кредитним договором, як то платіжних доручень, меморіальних ордерів, виписок за рахунками тощо, позивачем не надано, а тому слід дійти до висновку, що даний факт не доведений та, відповідно, позивачем не доведено факту наявності заборгованості перед ним з боку відповідача.
Таким чином, позивачем не надано доказів зарахування відповідних коштів
на рахунок відповідача або доказів наявності та погашення заборгованості за
кредитним договором, зокрема шляхом перерахування грошових коштів на картковий
рахунок відповідача чи їх списання. У матеріалах справи відсутні платіжні
документи, такі як платіжні доручення, меморіальні ордери або інші документи, які б
підтверджували здійснення відповідних операцій.
Разом з тим, надана позивачем довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, складена позивачем самостійно, а саме уповноваженим співробітником ОСОБА_2 не є належним і допустимим доказом факту надання відповідачу кредитних коштів та виникнення заборгованості за кредитним договором. Долучена до позовної заяви довідка розрахунок підписана «уповноваженим співробітником Іриною Латіною»,
при цьому жодних належних доказів, зокрема довіреностей, наказів тощо про повноваження такої особи на підписання відповідних документів позивачем не було надано разом з позовною заявою, що ставить в цілому під сумнів зміст та законність вказаного документу.
З наданих позивачем доказів неможливо встановити фактичну суму заборгованості відповідача перед позивачем, адже ТОВ «Споживчий центр» не надано первинну бухгалтерську документацію, що підтверджує суму боргу, а самий розрахунок заборгованості у формі довідкиє взагалі сумнівним документом.
Довідка-розрахунок, яка надана позивачем на підтвердження боргу за кредитним договором взагалі не містять обов`язкового реквізиту такого документу, а саме дати документу, а підписання вказаного документу не уповноваженою особою (без доказів повноважень) взагалі ставить під сумнів його дійсність.
По-третє. В даному відзиві відповідач взагалі заперечує нарахування
йому будь-яких відсотків (процентів), неустойки та інших платежів за кредитним договором з огляду на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу, що підтверджується належними доказами.
Так, нарахування процентів та інших платежів за користування кредитними
коштами після 2022 року відповідачу є протиправним, адже за положеннями чинного
законодавства та практикою їх застосування нарахування процентів військовим на
час проходження військової служби не здійснюється, а під час дій воєнного стану в
України не нараховується також і неустойка за кредитними договорами, що не було
враховано позивачем при зверненні до суду.
Як вже зазначалось вище з лютого 2022 року відповідач перебуває на
військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою (форма 5) № 276 від 18.03.2026 року.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних
питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону
України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами,установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не
нараховуються.
Між тим, при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача кредитних коштів, позивачем взагалі не враховано положення ЦК України, якими врегульовано кредитні зобов`язання учасників цивільних правовідносин під час дії воєнного стану, адже позивачем до суми боргу включено суму штрафних санкцій нарахованих кредитодавцем за прострочення позичальником грошового зобов`язання.
Так, відповідно до п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих
положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи вищевикладене, позивач в порушення вимог п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України неправомірно нарахував, зокрема неустойку та інші платежі відповідачу згідно начебто укладеного між сторонами кредитного договору.
Отже, викладені вище обставини і підтверджуючі їх докази, норми
матеріального права, що регулюють спірні правовідносини і правові висновки Верховного Суду щодо їх застосування вважаю вказують на те, що в задоволенні позову слід відмовити.
Крім того, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути понесені судові 
витрати за отримання професійної правничої (правової) допомоги адвоката.
21 квітня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що укладання спірного договору було складено у електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової.
Щодо підписання договору та ідентифікації.
Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом.
Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смсповідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного
договору.
 Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому,
або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб
зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних
умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим
ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини
відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір : “Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс – повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер“
У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем
вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору : “Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс – повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер“
Тобто, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору
та погодився на відповідні умови кредитування. Також, відповідачем не було надано
відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку
 Щодо видачі коштів відповідачу. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу.
Позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних
коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки
з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку
фізичної особи в банківській установі тощо у Позивача відсутні та не можуть бути
ним отримані, оскільки Позивач не є банківською установою у розумінні Закону
України «Про банки і банківську діяльність», не здійснює відкриття чи
обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про
рух коштів за банківськими рахунками клієнтів.
Із змісту кредитного договору вбачається, що відповідач самостійно
зазначив номер платіжного засобу, на який були перераховані кредитні кошти, а
також підтвердив власним підписом достовірність наданих відомостей. Зазначені обставини свідчать не лише про формальне укладення договору, а й про визначення
сторонами конкретного способу виконання зобов`язання кредитодавця щодо надання
кредиту.
До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту
заявки кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції
(акцент) кредитного договору, підписані одноразовим ідентифікатором, які містить
номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача. Таким чином,
електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша
інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена
інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових
послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи,
а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом
заборгованості та її розміру у справі.
Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку
по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв.
Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору
Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID.
Позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонентаідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті
cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи
BankID Національного банку.
При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації
відповідача через систему Bank ID.
Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені
Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID аціонального банку України, затвердженою РішеннямРади Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача.
Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач непідтвердив це відповідними засобами доказування.
Щодо комісії. Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування
Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу.
З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без
відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту,
то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є
виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у
відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши
додаткових витрат.
Відповідно до заявки кредитного договору зазначено: «Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно
відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на
вимогу споживача інформації про споживчий кредит».
Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена.
Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які
Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно
до чинного законодавства.
Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма мовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
11 травня 2026 року представник позивача подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 400 грн. та 2662 грн. 40 коп. судового збору.
03 червня 2026 року представник позивача адвокат Кащук А.М. подав заяву про часткове визнання позову в розмірі 20000 гривень та про розстрочення виконання рішення суду про стягнення боргу та судового збору на п`ять місяців.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кащук А.М. позовні вимоги визнав частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. 
Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з таких підстав.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 16.07.2025 №16.07.2024-100000554, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 16.07.2025, строком на 217 календарних днів. Дата повернення кредиту 17.02.2026.
Договір підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та кваліфікованого електронного підпису (ТОВ «Споживчий центр») пропозиції про укладення кредитного договору (оферту) та заявки.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується квитанцією про здійснення платежу через систему Liqpay від 16.07.2025.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається .
Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Відповідач у встановлений строк не виконав зобов`язання, в результаті чого утворилася заборгованість.
Згідно розрахунку та заяви про зменшення позовних вимог станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача становить 25 400 грн., з яких 20 000 грн. основний борг, 1800 грн. комісія, 3600 грн. – додаткова комісія, які позивач і просить стягнути на його користь.
Щодо комісії за кредитними договорами суд зазначає таке.
З аналізу вимог пункту 4 частини першої та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» суд вбачає, що цей Закон передбачає право фінансової установи встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказаний висновок Верховного Суду кореспондується зі спірними правовідносинами, оскільки відповідач також надає фінансові послуги та на нього розповсюджуються норми Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, вимога позивача щодо стягнення комісії за кредитними договорами за їх обслуговування та надання кредиту в загальному розмірі 5400 грн. не узгоджується із нормами Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань в строк, передбачений договором, не виконав, суд знаходить позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 096,38 грн.
Щодо розстрочення виконання рішення суду слід зазначити наступне.
Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України вбачається, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про, зокрема, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Крім того, ч. 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Виходячи із системного аналізу положень ст. 265, 267, 435 ЦПК України, розстрочення виконання судового рішення можливе в межах одного року з дня його ухвалення.
Суд, оцінюючи наявність підстав для розстрочення виконання рішення, враховує матеріальне становище відповідача, факт перебування на його утриманні малолітньої дитини, перебування відповідача на службі в ЗСУ, а тому вважає за доцільне розстрочити відповідачу виконання рішення суду на п`ять місяців, шляхом сплати розміру заборгованості рівними частинами по 4419,30 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили. Такий строк розстрочення виконання рішення суду забезпечить баланс між захистом прав позивача та майновою відповідальністю відповідача.
Керуючись ст.ст.2-13, 81,89, 141, 247, 264, 265,280-284 ЦПК України, суд , -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №16.07.2025-100000554 від 16.07.2025 у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір у розмірі 2 096 (дві тисячі дев`яносто шість) грн. 38 коп. 
Розстрочити виконання рішення суду на строк п`ять місяців, шляхом сплати ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» розміру заборгованості рівними частинами по 4419,30 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ 37356833. 
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання/перебування: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено та підписано 04 червня 2026 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду О.С. Алтухова