ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. справа № 300/2241/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
при секретарі судового засідання Маковійчук С.М.,
за участю: представника позивача (в режимі відеоконференції) Павалюк Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє представник адвокат Павалюк Галина Василівна, звернулася з позовом до Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження №79675271, не зняття арештів з майна та коштів, не виключення записів, як боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів, вжитих під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79675271, зобов`язання закінчити виконавче провадження №79675271 про стягнення виконавчого збору у розмірі 72236,49 грн., виключити записи з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79675271.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.11.2025 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79675271 щодо примусового виконання постанови №58671326 виданої 25.11.2025 Косівським відділом державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 72 236,49 грн. При цьому, 28.02.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. в рамках виконавчого провадження №80372596 винесено постанову про стягнення з неї як боржника основної винагороди у розмірі 72 236,49 грн. Відтак виникла ситуація за якої у державного та приватного виконавця перебувають на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум в рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди, що свідчить про подвійне стягнення. Таким чином на думку представника позивача, оскільки приватним виконавцем Ігнатів О.Л. винесено постанову про стягнення основної винагороди по тому ж виконавчому документу, по якому державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та відносно якої відкрито виконавче провадження №79675271, таке виконавче провадження підлягає закінченню. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено судове засідання на "29" квітня 2026 р. о 10:30 год.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.04.2026. Щодо заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що згідно даних проваджень державним виконавцем неодноразово направлялося запити для встановлення майнового стану боржника, виносилося постанови про арешт коштів боржника та накладено КЕП. До Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від боржника(скаржника) ОСОБА_1 на адресу Відділу не надано жодного підтвердження від стягувачів про сплату боргу згідно даних виконавчих проваджень. Отже, на підставі вищенаведеного вважати що Боржником ОСОБА_1 добровільно не виконувалося рішення згідно даних виконавчих документів, якими надано термін для самостійного виконання, та повідомлено боржника що в разі не сплати суми боргу, виконавчий документ буде передано до виконавчої служби в примусовому порядку. В зв`язку із наведеним, представник відповідача вважає вимоги позивача заявлені у позовній заяві необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
В судовому засіданні яке відбулося 29.04.2026 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, виходячи із змісту адміністративного позову.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, однак в судове засідання яке відбулося 29.04.2026 не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без участі уповноваженого представника. 
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, скорочені строки розгляду справ даної категорії, оскільки згідно положень частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу за відсутності представника відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи у відповідності до вимог статті 287 КАС України, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
На виконанні в Косівському відділі державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист № 347/1129/16 виданий 23.05.2017 Косівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 722364,86 грн. заборгованості АСВП 58671326 (а.с.28).
Так, 21.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 722 364,86 грн (а.с.29).
25.11.2025 в рамках виконавчого провадження №58671326 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 72 236,49 грн та постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою від 18.11.2025 (а.с.30-31)
В подальшому, відповідачем 25.11.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №79675271 щодо примусового виконання постанови №58671326 виданої 25.11.2025 р. Косівським відділом державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 72 236,49 грн (а.с.32).
28.02.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. в рамках виконавчого провадження №80372596 щодо примусового виконання виконавчого листа № 347/1129/16 виданого 23.05.2017 Косівським районним судом Івано-Франківської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 722 364,86 грн та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 72 236,49 грн (а.с.33-34).
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 13.03.2026 про закінчення виконавчого провадження №79675271, зняття арештів з майна та коштів боржника та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у якій просила: винести постанову про закінчення виконавчого провадження №79675271 щодо примусового виконання постанови №58671326 від 25.11.2025 виданої Косівським відділом державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про стягнення з ОСОБА_1 на користь Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано- Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України виконавчого збору у сумі 72 236,49 грн; зняти арешт з майна та коштів боржника, виключити записи про цього боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах вищевказаного виконавчого провадження (а.с.35-36).
Вищенаведена заява була направлена на адресу Відповідача 12.03.2026 рекомендованим листом №5800800144536 та отримана Відповідачем 18.03.2026 р., що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень з сайту Укрпошти (а.с.37-38).
Станом на дату розгляду даної справи суду не надано доказів розгляду заяви представника позивача від 13.03.2026 та доказів винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №79675271 щодо примусового виконання постанови №58671326 від 25.11.2025 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 72 236,49 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо не закінчення виконавчого провадження №79675271, не зняття арештів з майна та коштів, не виключення записів, як боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів, вжитих під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79675271, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на території України.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404).
Згідно з частини 1статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина 1статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частина 4 статті 19 Закону № 1404-VIII зобов`язує сторони виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник фізична особа також про зміну місця роботи.
Частина 8 статті 19 Закону № 1404-VIII передбачає, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Порядок та розміри справляння виконавчого збору регламентовано статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Так, відповідно до частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому, за нормами частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, є виключення про стягнення виконавчого збору, а саме, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Частиною 8 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Також, частиною 9 статті 27 Закону № 1404-VIII, передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, з огляду на що, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державний виконавець повинен вирішити питання про його стягнення. При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.
Відповідно до частин 1, 4 статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Статтею 45 Закону №1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.
Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з приписами частин першої - п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з частиною сьомою статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання приписів статті 31 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.
Пунктом 19 цього Порядку визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Матеріалами справи підтверджено, що за одним і тим же виконавчим документом, а саме: виконавчим листом Косівського районного суду Івано-Франківської області, виданого 23.05.2017 у справі №347/1129/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 722 364,86 грн, здійснюється стягнення з позивача як виконавчого збору, так і основної винагороди приватного виконавця.
При цьому, відповідачем не спростовано, що фактичного виконання виконавчого листа № 347/1129/16 у виконавчому провадженні № 58671326 досягнуто не було.
Суд зазначає, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча і є за своєю суттю формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Згідно з приписами статті 45 Закону №1404-VIII спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення.
Слід зазначити, що Верховний Суд, вирішуючи питання щодо подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 висловив наступну правову позицію.
Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення із боржників виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.
Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення беззаперечно тягне за собою додаткові витрати. Вказана обставина може розглядатися як накладання непропорційного та надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
Верховний Суд у вищевказаній постанові від 13.04.2023 зазначив, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.
При цьому, Верховний Суд наголосив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.
Розв`язуючи це питання, Верховний Суд повторно зазначив, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.
Отже, Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 дійшов висновку, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.
Застосування частини 8 статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.
У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.
Застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 та від 14.03.2025 у справі № 580/245/24.
За наведених обставин, враховуючи в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 та від 13.04.2023 у справі №160/695/22, суд вважає, що оскільки 28.02.2026 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. в рамках даного виконавчого провадження №80372596 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 722 364,86 грн та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 72 236,49 грн, то підстави для подальшого стягнення з позивача суми виконавчого збору, який стягнутий в межах виконання цього ж виконавчого документа, відсутні.
З огляду на вищезазначене, з метою недопущення подвійного стягнення з позивачки витрат, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого листа № 347/1129/16, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження №79675271, не зняття арештів з майна та коштів, не виключення записів, як боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів, вжитих під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79675271.
Суд також, звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №342/158/17 від 17.04.2019 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, з огляду на що з метою належного та ефективного захисту прав позивача позов підлягає задоволенню шляхом зобов`язання закінчити виконавче провадження №79675271 про стягнення виконавчого збору у розмірі 72236,49 грн., виключити записи з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №79675271.
Саме на такий спосіб захисту порушених прав позивача, як належний та ефективний, вказав Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2129, 92 грн, сплачений згідно квитанції №3888-3650-1279-7818 від 08.04.2026 (а.с.50). 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не закінчення виконавчого провадження № 79675271, не зняття арешту з майна та коштів ОСОБА_1 , не виключення записів про неї , як боржника, з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів вжитих у межах ВП № 79675271.
Зобов`язати Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 79675271 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 72236,49 грн, виключити записи про неї як боржника, з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах ВП № 79675271.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 92 копійки.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );
відповідач - Косівський відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ 34701701, вул. Незалежності, 85, м. Косів, Івано-Франківська область, 78600).

Суддя   Микитин Н.М. 

Рішення складене в повному обсязі 04 травня 2026 р.