ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2026 р. Справа№ 910/3833/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Коротун О.М. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.
за участю представників сторін:
від позивача: Кравець О.І.;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Луї Дрейфус Компані Україна”
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову
у справі №910/3833/26 (суддя Лиськов М.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Луї Дрейфус Компані Україна”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиця-Агро”
про стягнення коштів у розмірі 54 087 599,72 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВОЛИЦЯ-АГРО” (далі-відповідач) про стягнення коштів у розмірі 54 087 599,72 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було втрачено 7 095,34 т пшениці 4 класу врожаю 2025 року та 3500,00 кукурудзи 3 класу врожаю 2025 року, що були передані Позивачем йому на зберігання за Договором, внаслідок чого відповідно до п. п. 5, 14 Додаткової угоди № 1 від 02.07.2025 року до Договору у ТОВ "ВОЛИЦЯ-АГРО" виникло зобов`язання відшкодувати ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" збитки, завдані, втратою переданого на зберігання Зерна, за його ринковою ціною у загальному розмірі 97 677 128,00 грн. У зв`язку з проведенням ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" зарахування зустрічних однорідних вимог сторін розмір збитків, які підлягають стягненню з ТОВ "ВОЛИЦЯ-АГРО" за Договором зберігання, становить 54 087 599,72 грн.
Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на майно і грошові кошти, що належать ТОВ "ВОЛИЦЯ-АГРО", у межах суми позовних вимог ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" 54 087 599,72 грн, а також понесених ним судових витрат під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції – 1 114 851,80 грн, що сукупно становить 55 202 451,52 грн,

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/3833/26 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що у заяві про забезпечення позову заявником не вказано яким саме чином невжиття заходу забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду, а заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування можливого ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Луї Дрейфус Компані Україна” звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/3833/26 та ухвалити нове рішення, яким накласти арешт на майно і грошові кошти, що належать ТОВ “Волиця-Агро”, що сукупно становить 55 202 451,52 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- виконання рішення у цій справі безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів або майна, за рахунок якого можна буде задовольнити вимоги позивача;
- необхідність у вжитті заходів забезпечення позову існує через те, що наявні у відкритих джерелах відомості про майновий стан відповідача свідчать про існування обґрунтованих сумнівів щодо можливості виконання ним судового рішення у випадку стягнення з нього судом збитків;
- до відповідача подано низку позовів про стягнення грошових коштів у загальному розмірі близько 23 000 000,00 грн;
- суд не надав жодної оцінки доказам, наданим разом з заявою про забезпечення позову, і не навів в оскаржуваній ухвалі обґрунтовані мотиви їх відхилення;
- вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження свого майна, у спорах щодо стягнення грошових коштів може свідчити про наявність ризиків істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, але не є обов`язковою умовою для вжиття заходів забезпечення позову;

Рух апеляційної скарги та дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3833/26 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.
Ухвалою суду від 29.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 26.05.2026.
У зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 07.05.2026 про відсторонення судді Кропивної Л.В. від здійснення правосуддя, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/3833/26.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/3833/26 сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя – Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Коротун О.М.
Ухвалою суду від 25.05.2026 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Луї Дрейфус Компані Україна” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі №910/3833/26.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 26.05.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів до електронного кабінету в системі «Електронний суд».
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 26.05.2026 за відсутності представників відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 54 087 599,72 грн.
Подаючи заяву про забезпечення позову позивач вказує на небажання відповідача сплатити заборгованість у добровільному порядку, системність ухиляння відповідача від сплати заборгованості, значу суму заборгованості, незадовільний фінансовий стан відповідача, можливість вчинення відповідачем дій з відчуження майна та виведення грошових коштів з метою уникнення виконання своїх зобов`язань перед позивачем, а отже, на думку заявника, існує ризик, що незастосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача призведе до невиконання або істотного утруднення виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позовних вимог.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 136, 137 ГПК України, виходив з того, що позивачем в обґрунтування заяви не надано суду жодного належного та допустимого доказу підтвердження наявності підстав для забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. 
За змістом п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.01.2024 у справі № 915/772/23 при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, а також викладених ним доводів, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (кошти) яке є відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, про що неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, також у постанові від 01.07.2024 у справі №916/795/24.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач вказує на те, що наявність у відповідача можливості розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться або будуть знаходитись на його рахунках, створює реальні ризики того, що фактичне виконання рішення у даній справі може бути неможливе або істотно ускладнене. 
В той же час, до заяви про забезпечення позову позивачем не надано жодних документів в підтвердження обставин того, що кошти, які є у відповідача на момент пред`явлення позову, можуть зникнути, зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.
Наведені заявником в заяві про забезпечення позову обставини самі по собі не свідчать про наявність реальної, безпосередньої та достатньо обґрунтованої загрози невиконання майбутнього рішення суду, а тому не можуть бути належною підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.
Так, посилання заявника на те, що у власності ТОВ "ВОЛИЦЯ-АГРО" знаходиться 17 об`єктів нерухомого майна, орієнтовна оціночна вартість яких сукупно становить 8 171 990,67 грн, що у 6 разів менше суми позовних вимог, а частина майна відповідача перебуває в іпотеці та заставі АТ «СЕНС БАНК», а тому задоволення вимог позивача може бути ускладненим через пріоритет заставодержателя, є лише припущенням щодо потенційної недостатності майна боржника у майбутньому. Наявність обтяжень щодо окремого майна відповідача не свідчить про відсутність у нього інших активів, грошових коштів чи джерел доходу, за рахунок яких може бути виконане можливе судове рішення.
Також безпідставними є доводи заявника про те, що розмір статутного капіталу відповідача є значно меншим за суму позовних вимог, оскільки розмір статутного капіталу юридичної особи не є тотожним ані її майновому стану, ані обсягу належних їй активів, грошових коштів чи майнових прав, а тому сам по собі не характеризує платоспроможність товариства. 
Крім того, посилання заявника на наявність інших судових спорів про стягнення коштів з відповідача на значну суму також не є достатнім доказом для застосування заходів забезпечення позову, оскільки перебування на розгляді судових спорів про стягнення з відповідача грошових коштів не свідчить ні про існування простроченої заборгованості, ні про неплатоспроможність відповідача, оскільки відповідні вимоги ще не підтверджені остаточними судовими рішеннями, що набрали законної сили. 
При цьому заявником не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення відповідачем дій, спрямованих на приховування активів, відчуження майна, виведення грошових коштів, припинення господарської діяльності чи іншої поведінки, яка б свідчила про реальну загрозу невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому.
Отже, наведені заявником доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджують наявності фактичних обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість застосування такого виняткового заходу, як накладення арешту на грошові кошти відповідача.
Стосовно правових висновків Верховного Суду, зокрема у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, на які посилається апелянт в якості тверджень про їх неврахування судом першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголосила на тому, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. 
За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. За обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.
Разом із цим та зважаючи на обов`язковість врахування судами висновків Верховного Суду, судова колегія звертається до правової позиції суду касаційної інстанції, у відповідності до якої застосування процесуальних норм статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України у справах залежить від конкретних обставин справи та наданих заявником доказів, доводів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, і саме цим обґрунтована відмінність судових рішень, адже не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору (висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі №916/938/24).
Як зазначалося вище, позивач не навів достатньо обґрунтованого припущення недобросовісних дій відповідача, які спрямовані на виведення активів, тоді як доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, і як наслідок не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі задоволення позову.
Колегія суддів наголошує, що забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача, за відсутності достатньо обґрунтованого припущення недобросовісних дій відповідача, не може виправдовувати втручання у право останнього на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.
А тому, враховуючи вищенаведене у сукупності та беручи до уваги те, що у даному випадку позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не зазначено будь-яких обставин, з якими заявник пов`язує ймовірність невиконання у майбутньому судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, має місце недоведеність співмірності обраного засобу забезпечення позову до предмету спору, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/3833/26 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Луї Дрейфус Компані Україна” на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/3833/26 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2026 у справі № 910/3833/26 залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку із подачею апеляційної скарги, покласти на апелянта. 
4. Матеріали справи № 910/3833/26 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 01.06.2026.

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді О.М. Коротун

Є.Ю. Пономаренко