ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 932/13100/25
2/0187/336/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. смт. Петриківка
"04" травня 2026 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участі секретаря судового засідання Джунь І.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
З відповіді № 1201.5.5-12634/1201.4-25 від 01.10.2025 з ДМС судом було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Через що, ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Дніпра Малінова О.С. від 24.10.2025 було постановлено дану цивільну справу передати на розгляд до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Краснокутської Н.С. від 22.12.2025 було постановлено дану цивільну справу передати на розгляд до Петриківського районного суду Дніпропетровської області, для розгляду за підсудністю.
Тож, 12.02.2026 з Дніпровського районного суду Дніпропетровської області до Петриківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю, надійшла цивільна справа № 932/13100/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.04.2024 між первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №889101937.
28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, що визначені договором.
31.12.2020 додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції.
Відповідно до реєстру боржників № 287 від 04.06.2024 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №889101937.
27.02.2025 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/0225-01, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за оплату належні йому права вимоги, вказані в реєстрі прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 до договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 121 497,50 грн., з яких: 24200,00 грн., - сума заборгованості по основному боргу; 85197,50 грн., сума заборгованості по процентам; 12100,00 грн., - неустойка.
Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 121 497,50 грн., та понесені судові витрати.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі.
Позивач та його представник до суду не з`явились, в позовній заяві позивач просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач до суду не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Ухвалою суду від 17.03.2026 підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Відповідач повторно до суду не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі, яка повернулась до суду 15.04.2026 з відміткою «адресат відсутній». 
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.
Як вбачається з матеріалів справи 06.04.2024 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 889101937, у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства кредитні кошти у розмірі 24200,00 грн. Договір підписано відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора GRCY(а.с. 8-19).
На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучені:
- договір кредитної лінії № 889101937, Паспорт споживчого кредиту, платіжні доручення від 06.04.2024 на суму 10800,00 грн., від 08.04.2024 на суму 3900,00 грн., від 10.04.2024 на суму 8350,00 грн., від 16.04.2024 на суму 1150,00 грн., про переказ ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів в загальній сумі 24200,00 грн, довідку про видану ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" про відступлення права вимоги за кредитним договором № 889101937, розрахунок заборгованості ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за договором № 889101937 та розрахунок ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 6-26),;
- додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" (а.с. 27-31);
- договір факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, укладений між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», платіжну інструкцію № 22465 від 03.03.2025, витяг з реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 до договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025, (а.с. 32-35);
- копії правовстановлючих документів ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 36-48).
Будь-яких інших доказів сторонами до суду не подано, клопотань про витребування доказів не заявлялось.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до проведеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" розрахунку заборгованості станом на 04.06.2024 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 889101937 від 06.04.2024 склала 70677,50 грн., що складається з основної суми боргу – 24200,00 грн., сума заборгованості за відсотками – 34377,50 грн., сума заборгованості за неустойкою – 12100,00 грн.
31.12.2020 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти текст договору факторингу № 28/1118-01 в новій редакції.
Згідно з п. 2.1., 4.1. зазначеної угоди клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
Згідно з п. 8.2. зазначеної угоди строк дії договору до 31.12.2021.
Відповідно до проведеного ТОВ "Таліон Плюс"розрахунку заборгованості станом на 27.02.2025 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 889101937 від 06.04.2024 склала 121497,50 грн., що складається з основної суми боргу – 24200,00 грн., сума заборгованості за відсотками – 85197,50 грн., сума заборгованості за неустойкою – 12100,00 грн.
27.02.2025 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/0225-01, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за оплату належні йому права вимоги, вказані в реєстрі прав вимоги.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 27.02.2025 до договору факторингу № 27/0225-01від 27.02.2025 від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "ЄАПБ" передано право грошової вимоги до відповідача в сумі 121497,50 грн. що складається з основної суми боргу – 24200,00 грн., сума заборгованості за відсотками – 85197,50 грн., сума заборгованості за неустойкою – 12100,00 грн.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
У статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530, 599 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із статтею 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ст. 513, 514, 516 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч.. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно достатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеними вище нормами цивільного процесуального законодавства встановлено, що позивач разом із поданням позовної заяви повинен надати суду докази, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.
Своє порушене право та позовні вимоги до відповідача позивач обґрунтовує переходом до нього права вимоги до відповідача від ТОВ "Таліон Плюс" відповідно до договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 та складеним на його виконання реєстром прав вимоги № 2 від 27.02.2025.
Водночас, наявність прав вимоги до відповідача у ТОВ "Таліон Плюс" позивач обґрунтовує укладеним між первісним кредитором ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" договором факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, додатковою угодою до нього № 26 від 31.12.2020 та реєстром боржників № 287 від 04.06.2024.
Однак, реєстру боржників № 287 від 04.06.2024 до договору факторингу № 28/1118-01, яким серед іншого позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, позивачем до позовної заяви не долучено, також в матеріалах справи відсутній договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, а сама додаткова угода до нього № 26 від 31.12.2020 переліку кредитних договорів, за якими відступаються права вимоги не містить, що з урахуванням дати укладення кредитного договору 06.04.2024, тобто після укладення зазначеного договору факторингу та додаткової угоди, позбавляє суд можливості перевірки наявності у ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до відповідача та правомірності подальшого відступлення цього права вимоги до позивача.
Суд наголошує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до частини першої цієї статті обов`язок доведення обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог лежить саме на ньому. При цьому суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та у постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора, якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.
У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012).
Виходячи з наведеного для доведення існування у позивача права вимагати виконання перед ним відповідачем відповідних обов`язків, позивач, виконуючи вимоги статей 12, 13, 81 ЦПК України, мав надати до суду докази переходу прав вимоги у зобов`язанні на кожному етапі відступлення прав вимоги. Однак, таких доказів суду надано не було, що позбавляє суд можливості перевірки дійсності переходу прав вимоги від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс" та в подальшому до ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів".
Враховуючи викладене, з урахування фактичних обставин справи, дослідивши подані позивачем докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №889101937 від 06.04.2024 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а відтак не доведено правомірність набуття права вимоги у позивача до відповідача, тобто наявність у позивача права звернення до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №889101937 від 06.04.2024.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).
Отже, суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку дослідженим доказам з точки зору належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, дійшов переконання, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції № 132113 від 19.08.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028 гривень.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1046-1049, 1054 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 83, 133, 141, 211, 247, 258-260, 263-265,280 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №889101937 від 06.04.2024, відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: м. Київ, Вознесенський узвіз, буд. 23-А, нежитлове приміщення № 35А, ЄРДПОУ 42024152.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.А. Караул

Суддя:	  	О. А. Караул