ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32344/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Кальника В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року 
у адміністративній справі № 160/32344/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року задоволено позовні вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , та стягнуто з ОСОБА_1 до бюджету податковий борг у сумі 580661,37 грн.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, а також не врахування фактичних обставин справи, які необхідно було встановити, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити інше рішення про відмову у задоволенні вимог позивача у цій справі у повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що в порушення вимог п.8 ч.4 ст. 169 та ч.2 ст.122 КАС України суд першої інстанції не взяв до уваги, що на день звернення податкового органу до суду 11.11.2025 року ще не пройшло 6 місяців з моменту виникнення податкового боргу на підставі податкових повідомлень-рішень, а тому у позивача ще діяло встановлене пунктом 8 частини 4 статті 169 КАС України обмеження на подання позовної заяви, і відповідно до висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 року у справі №500/2276/24 та Верховним Судом у постановах від 30.10.2025 по справі №120/14997/24 та від 30.10.2025 по справі №120/14997/24 правової позиції суд першої інстанції повинен був відповідно вимог п.8 ч.4 ст.169 КАС України повернути подану податковим органом у цій справі позовну заяву як таку що подана передчасно, а тому рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі №160/32344/25 яким задоволено позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 580661,37 гри. є незаконним, таким що підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача та вважаючи рішення суду першої інстанції у цій справі законнім і обґрунтованим, просить залишити його без змін.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про наступне
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, і в інтегрованих картках ОСОБА_1 обліковується податковий борг, який стосується заборгованості по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 529 836,64 грн, відповідно до: податкового повідомлення-рішення №0301382408 від 29.05.2025 на суму 340,00 грн (штрафні санкції); податкового повідомлення-рішення №0301352408 від 29.05.2025 на суму 423 597,31 грн; податкового повідомлення-рішення №0301352408 від 29.05.2025 на суму 105 599,33 грн (штрафні санкції); а також по заборгованості по адміністративним штрафам та іншим санкціям, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 6 700,00 грн, відповідно до податкового повідомлення-рішення №0301372408 від 29.05.2025 на суму 7500,00 грн (штрафні санкції); та заборгованості по військовому збору, яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 44 124,73 грн, відповідно до податкового повідомлення-рішення №0301362408 від 29.05.2025 на суму 35 299,78 грн; і податкового повідомлення-рішення №0301362408 від 29.05.2025 на суму 8824,95 грн (штрафні санкції).
Саме у зв`язку з несплатою відповідачем до бюджету сум податкового боргу, податковим органом 13.08.2025 була сформована податкова вимога форми «Ф» №0024381-1310-0436, яка направлялася на адресу платника податків засобами поштового зв`язку, але конверт із податковою вимогою було повернуто на адресу позивача.
Оскільки відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, позивач саме і звернувся з позовом у цій справі до суду заявивши вимоги про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 580661,37 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у цій справі, правильно керуючись положеннями: ст.67 Конституції України; пп.14.1.39. пп. 14.1.156. пп. 14.1.175. п.14.1. ст.14, ст.15, п.31.1. ст.31, п.38.1. ст.38, пп.54.3.1. - 54.3.6. п.54.3. ст.54, п.57.1. і п.57.3. ст.57, п.59.1. п.59.4. п.59.5. ст.59 Податкового кодексу України - суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу у даному спірному випадку на тому, що податкова вимога форми «Ф» №0024381-1310-0436 від 13.08.2025 була сформована податковим органом у зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу до бюджету, і вказана вимога з дотриманням визначеного чинним законодавством порядку направлялася на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, але конверт із податковою вимогою повернувся на адресу позивача, і доказів оскарження як зазначеної податкової вимоги та і податкових повідомлень рішень, на підставі яких ці податкова вимога була сформована, відповідачем до матеріалів справи не надано
За наведених вище встановлених під час вирішення спору у цій справі обставин, суд першої інстанції на підставі правового аналізу положень п.42.2. п.42.4. ст.42, п.95.1. п95.2. п.95.3 ст.95 і п.87.11. ст.87 Податкового кодексу України, якими чітко врегульовано умови та правові обставини для стягнення у судовому порядку суми податкового боргу платника податку - фізичної особи, суд першої інстанції правильно наголошуючи на тому, що за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 580661,37 грн, наявність якого відповідачем не оскаржувалась та доказів слати якої також надано не було, дійшов цілком законного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 580661,37 грн у судовому порядку.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.06.2023 року по справі №380/783/21.
Матеріалами справи підтверджено, що контролюючий орган надіслав на податкову адресу відповідача як вищевказані податкові повідомлення-рішення так і податкову вимогу рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням про вручення, і такі податкові повідомлення-рішення згідно приписів ПК України вважаються врученими.
Докази оскарження цих податкових-повідомлень рішень та податкової вимоги суду відповідачем не надано, докази сплати визначених у цих податкових-повідомленнях рішеннях грошових зобов`язань також відсутні, а тому несплачена відповідачем сума визначеного контролюючим органом грошового зобов`язання є узгодженою та набула статусу податкового боргу, і аргументів на спростовування таких обставин суду апеляційна скарга не містить.
Доводами апеляційної скарги відповідача висновки суду першої інстанції не спростовуються, а наведені відповідачем в апеляційній скарзі твердження про відсутність у податкового органу права на звернення до суду і про передчасність поданого до суду позову є лише помилковим розумінням норм матеріального та процесуального права, якими врегульовано вказані питання, оскільки відповідно до вимог п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України мінімальний строк для стягнення становить 30 календарних днів з дня надіслання податкової вимоги, яка у даному випадку була винесена 13.08.2025 та надіслана відповідача 15.08.2025. Відповідно, виходячи з дати надіслання податкової вимоги 15.08.2025 + 30 днів, днем, після якого виникає право звернутися до суду з позовом про стягнення є 14.09.2025. У даному випадку датою подання позову є 11.11.2025, що також відповідає вимогам ч.2 ст.122 КАС України якою прописано про тримісячний строк для звернення до суду.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи дотримання контролюючим органом процедури, що передує стягненню податкового боргу за рішенням суду, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені контролюючим органом позовні вимоги в повній мірі узгоджуються з приписами податкового законодавства, та є обґрунтованим, а суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідивши обставини, які мають значення для справи, ухвалив у справі правильне рішення про задоволення позову, тому колегія суддів не вбачає передбачених ст.317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у адміністративній справі № 160/32344/25 – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник