КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року справа №320/58048/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мобільного рятувального центру швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій (адреса вул. Вишгородська, б. 150, м. Київ, 04202 ЄДРПОУ 33945453) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
Суть спору та процесуальні дії у справі.
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Мобільного рятувального центру швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Мобільного рятувального центру швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу. 
- зобов`язати Мобільний рятувальний центр швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в електронній формі.
Позиція сторін.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту в Мобільному рятувальному центрі швидкого реагування ДСНС України з 20.06.2022 по 19.06.2025, а у березні 2023 року набув статусу учасника бойових дій. Позивач зазначає, що під час проходження служби не використав додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а при звільненні зі служби відповідач не нарахував та не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні такої відпустки за 2023-2025 роки. Після звільнення позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати відповідної компенсації, однак отримав відповідь про відсутність підстав для її нарахування та виплати. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій протиправною, ОСОБА_1 просить суд визнати таку бездіяльність протиправною та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні зазначеної відпустки за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу.
17.12.2025 представник Мобільного рятувального центру швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій подав до суду письмовий відзив, у якому проти задоволення позову заперечував та зазначав, що ОСОБА_1 проходив не військову службу, а службу цивільного захисту, у зв`язку з чим на нього не поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На думку відповідача, правовідносини щодо проходження служби позивачем регулюються Кодексом цивільного захисту України, Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593. Відповідач зазначав, що законодавством, яке регулює проходження служби цивільного захисту, не визначено порядок надання та компенсації додаткової відпустки учасникам бойових дій, а тому при вирішенні такого питання застосовується загальне законодавство. При цьому відповідач посилався на те, що додаткова відпустка учасникам бойових дій, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», не належить до щорічних відпусток, а є окремою соціальною гарантією, встановленою державою для осіб зі статусом учасника бойових дій. На переконання відповідача, на таку відпустку не поширюються правила щодо перенесення відпусток на інший період та виплати грошової компенсації при звільненні, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості заміни невикористаної додаткової відпустки учасника бойових дій грошовою компенсацією. У зв`язку з цим відповідач вважав правомірною відмову у виплаті позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2023-2025 роки. Крім того, відповідач зазначав, що позивач протягом проходження служби із рапортами або заявами про надання додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій не звертався, а обов`язок щодо направлення його у таку відпустку з власної ініціативи у відповідача був відсутній. Також відповідач посилався на те, що наказ Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України від 19.06.2025 №398 про виключення позивача зі списків особового складу є чинним, позивачем не оскаржувався та саме на підставі цього наказу було проведено остаточний розрахунок при звільненні. На думку відповідача, без внесення змін до зазначеного наказу вимога про виплату спірної компенсації є передчасною. Окремо відповідач заявив про пропуск позивачем строку звернення до суду. Зазначав, що про склад та розмір виплат, здійснених при звільненні, позивач був обізнаний у червні 2025 року, оскільки був ознайомлений із наказом про виключення зі списків особового складу та отримав належні виплати. Відтак, на думку відповідача, ОСОБА_1 повинен був звернутися до суду у тримісячний строк, встановлений статтею 233 Кодексу законів про працю України, тоді як позов подано лише 06.11.2025, що, на переконання відповідача, свідчить про пропуск установленого законом строку звернення до суду. У зв`язку з наведеним відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до витягу з наказу Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України від 20.06.2022 №432 «Про прийняття на службу» ОСОБА_1 прийнято на службу цивільного захисту та зараховано в кадри ДСНС України з 20.06.2022. Йому присвоєно спеціальне звання «рядовий служби цивільного захисту» та за його згодою призначено на посаду сапера відділення піротехнічних робіт групи піротехнічних робіт частини піротехнічних та спеціальних робіт. Наказом встановлено посадовий оклад у розмірі 2910 грн, оклад за спеціальним званням у розмірі 530 грн, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 50 %, а також визначено, що контракт укладено строком на три роки.
Згідно з витягом з Наказу Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України від 19.06.2025 №398 «Про виключення з кадрів ДСНС ОСОБА_2 та ОСОБА_1 » сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , сапера-оператора відділення механізованого розмінування групи механізованого розмінування частини піротехнічних та спеціальних робіт, звільнено зі служби цивільного захисту у зв`язку із закінченням строку контракту та виключено з кадрів ДСНС і списків особового складу центру 19.06.2025. Цим же наказом передбачено виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а саме: за 2022 рік за 1 календарний день, за 2023 рік за 15 календарних днів, за 2024 рік за 30 календарних днів та за 2025 рік за 13 календарних днів. Також наказом передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 6333,33 грн за 19 календарних днів червня 2025 року. У наказі зазначено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 03 роки 11 місяців 29 днів.
Судом встановлено, що під час проходження служби позивач набув статусу учасника бойових дій у березні 2023 року, додаткову відпустку учасника бойових дій не використовував та при звільненні грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки не отримав.
З матеріалів справи вбачається, що після звільнення позивач звернувся до відповідача із заявою від 18.09.2025 щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій. 
За результатами розгляду зазначеної заяви Мобільним рятувальним центром швидкого реагування ДСНС України надано лист «Про надання інформації», у якому зазначено, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», особам, які мають статус учасника бойових дій, ОСОБА_1 не виплачувалась. У листі також зазначено, що компенсація за всі дні невикористаної відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», при звільненні особи не виплачується.
Відповідно до відомості розподілу виплат від 24.06.2025 №250624РВ000048895692 щодо ОСОБА_1 здійснено виплату грошового забезпечення у сумі 35 349,33 грн, а датою опрацювання виплати банком зазначено 26.06.2025.
Крім того, згідно з розрахунково-платіжною відомістю за видами оплат №39 за червень 2025 року щодо позивача відображено компенсацію прибуткового податку у сумі 6697,77 грн, компенсацію відпустки АТ у сумі 37 209,82 грн, прибутковий податок АТ у сумі 6697,77 грн, військовий збір у сумі 1860,49 грн та суму, перераховану до банку, у розмірі 35 349,33 грн.
Таким чином, судом встановлено, що позивач проходив службу цивільного захисту у відповідача з 20.06.2022 по 19.06.2025, під час проходження служби набув статусу учасника бойових дій, після звільнення отримав компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток та інші належні виплати, звернувся до відповідача із заявою щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій, однак отримав відповідь про відсутність підстав для здійснення такої виплати.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування, висновки суду.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що наказ Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України від 19.06.2025 №398 про виключення позивача зі списків особового складу, а також документи щодо проведення остаточного розрахунку при звільненні містять відомості про виплату компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток та інші належні виплати, однак не містять рішення щодо нарахування або відмови у нарахуванні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій.
З наданого до матеріалів справи листа відповідача, складеного за результатами розгляду заяви позивача від 18.09.2025 щодо нарахування та виплати такої компенсації, вбачається, що саме у відповідь на зазначене звернення відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для її виплати. 
За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що про порушення свого права позивач повинен був дізнатися саме у день звільнення або отримання остаточного розрахунку, оскільки матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем відповідного рішення та доведення його до відома позивача на той момент. 
Враховуючи, що з даним позовом позивач звернувся до суду 06.11.2025, тобто після отримання відповіді на своє звернення щодо виплати спірної компенсації, підстав для висновку про пропуск строку звернення до суду суд не встановив.
Окремо, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.08.2019 у справі №620/4218/18, відповідно до якої компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій є складовою грошового забезпечення, а право на її отримання не обмежується строками позовної давності. 
З огляду на наведене, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки, суд вказує таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ч.ч. 23, 24 ст. 129 Кодексу цивільного захисту України особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби, крім осіб, які звільняються за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, надається за їх бажанням щорічна основна відпустка з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку вони мають право згідно з цим Кодексом, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому у разі, якщо тривалість відпустки становить більш як 10 календарних днів, надається додатковий час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і повернення назад. Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Кодексом.
У рік звільнення зазначених у частинах двадцять третій, двадцять четвертій цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки (частина двадцять п`ята статті 129 Кодексу цивільного захисту України).
Таким чином, грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки.
Вказані норми кореспондуються з приписами Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №593 (далі - Положення №593).
Так, пунктом 137 Положення №593 особи рядового і начальницького складу мають право на такі види відпусток, зокрема інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються особам рядового і начальницького складу на підставах та в порядку, встановленому законодавством (пункт 148 Положення №593).
Отже у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.
Судом встановлено, що позивач у березні 2023 року набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак має право на додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
При цьому судом встановлено, що під час проходження служби позивач додаткову відпустку як учасник бойових дій не використовував, а при звільненні зі служби 19.06.2025 грошова компенсація за невикористані календарні дні такої відпустки йому не нараховувалась та не виплачувалась. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються відповідачем, який у листі, наданому за результатами розгляду заяви позивача від 18.09.2025 щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій, повідомив про відсутність підстав для здійснення такої виплати.
Велика Палата Верховного Суду, залишаючи без змін рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій адміністративній справі №620/4218/18, у постанові від 21.08.2019 погодилась з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та підтримала висновок про те, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу. 
Таким чином, суд приходить до висновку про зобов`язання Мобільний рятувальний центр швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а права позивача підлягають захисту, тому позовні вимоги доцільно задовольнити у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України.
Позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мобільного рятувального центру швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій (адреса вул. Вишгородська, б. 150, м. Київ, 04202 ЄДРПОУ 33945453) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність Мобільного рятувального центру швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу. 
3. Зобов`язати Мобільний рятувальний центр швидкого реагування державної служби України з надзвичайних ситуацій нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2023-2025 роки пропорційно прослуженому часу, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу.
4. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.