Справа № 642/3230/26
Провадження № 1-кп/642/424/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року  Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю секретаря ОСОБА_2 
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12026221220000105, відносно  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовця, перебуваючого на посаді номера обслуги 2-го відділення 2-го зенітного артилерійського взводу 1-ої зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат» з 13.02.2026, раніше в силу вимоги ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (остання редакція від 29.09.2022), скоїв умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова при наступних обставинах.
Так, у ніч з 24.01.2026 на 25.01.2026, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, але не раніше 19 год. 00 хв. 24.01.2026 та не пізніше 08 год. 00 хв. 25.01.2026, ОСОБА_4 знаходився з дозволу потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_2 , яку останній орендував, де вони разом проводили дозвілля.
Під час розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_4 побачив, що на столі у кімнаті знаходяться мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade А36», портативний зарядний пристрій марки «Носо J101» 10000 mAh та бездротові навушники марки «Cyboo Wireless Headphones», які належать потерпілому, і в цей час у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи діяти саме таким чином та довести свій злочинний умисел до кінця, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки потерпілий ОСОБА_5 спав, шляхом вільного доступу, взяв зі столу мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade А36», вартістю 3334 грн. 50 коп., портативний зарядний пристрій марки «Носо J101» 10000 mAh, вартістю 883 грн. 98 коп. та бездротові навушники марки «Cyboo Wireless Headphones», вартістю 332 грн. 03 коп.
Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 взяв чоловічий рюкзак темно-зеленого кольору з чорними вставками марки «Карра», який знаходився на підлозі біля столу та належить потерпілому, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 120 грн. 00 коп., банківські картки AT «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , поклав у нього мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade А36», портативний зарядний пристрій марки «Носо J101» 10000 mAh та бездротові навушники марки «Cyboo Wireless Headphones», та покинув місце скоєння кримінального правопорушення.
В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4670 грн. 51 коп.
Крім цього, у ніч з 24.01.2026 на 25.01.2026, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, але не раніше 19 год. 00 хв. 24.01.2026 та не пізніше 08 год. 00 хв. 25.01.2026, ОСОБА_4 знаходився з дозволу потерпілого ОСОБА_5 , у квартирі АДРЕСА_2 , яку останній орендував, де у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки потерпілий ОСОБА_5 спав, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 взяв чоловічий рюкзак темно-зеленого кольору з чорними вставками марки «Карра», який знаходився на підлозі біля столу та належить потерпілому, всередині якого серед іншого знаходилися банківські картки АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які належать потерпілому ОСОБА_5 та які згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом.
В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, віддалившись від місця вчинення кримінального проступку на певну відстань, перевірив вміст викраденого рюкзака, який належить ОСОБА_5 та встановив, що в ньому знаходяться банківські картки АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які є належним чином оформленим офіційним документом та матеріальним носієм, які належали потерпілому, після чого з місця вчинення вказаного кримінального проступку зник, розпорядившись вищезазначеними банківськими картками на власний розсуд.
Окрім цього, у ніч з 24.01.2026 на 25.01.2026, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, але не раніше 19 год. 00 хв. 24.01.2026 та не пізніше 08 год. 00 хв. 25.01.2026, ОСОБА_4 знаходився з дозволу потерпілого ОСОБА_5 , у квартирі АДРЕСА_2 , яку останній орендував, де у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, діючи умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки потерпілий ОСОБА_5 спав, шляхом вільного доступу, ОСОБА_4 взяв чоловічий рюкзак темно-зеленого кольору з чорними вставками марки «Карра», який знаходився на підлозі біля столу та належить потерпілому, всередині якого серед іншого знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 номер НОМЕР_4 , виданий 10.10.2025.
В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, віддалившись від місця вчинення кримінального проступку на певну відстань, перевірив вміст викраденого рюкзака, який належить ОСОБА_5 та встановив, що в ньому знаходиться паспорт громадянина України, який є важливим особистим документом, усвідомлюючи, що втрата даного документу істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, таємно привласнив паспорт громадянина України номер НОМЕР_4 , виданий 10.10.2025 на ім`я ОСОБА_5 , після чого з місця вчинення вказаного кримінального проступку зник, розпорядившись паспортом на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь та пояснив, що з ОСОБА_5 вони були знайомі, протягом двох років, раніше вони разом виховувались в будинку для дітей сиріт. В січні 2026 року, ОСОБА_6 запросив його до нього в гості щось відмітити. Він приїхав до нього на квартиру, яку ОСОБА_6 орендував,  по АДРЕСА_3 , після розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_6 заснув, а він в цей час побачив на столі навушники, телефон та повербанк. Розуміючи, що ОСОБА_6 спить, він взяв зі столу навушники, телефон, повербанк та чоловічий рюкзак, який знаходився на підлозі біля столу та покинув квартиру. Телефон та повербанк він продав, за скільки продав телефон не пам`ятає, повербанк продав за 300 грн. Всередині рюкзака знаходилися банківські картки та паспорт на ім`я ОСОБА_6 . Рюкзак залишив у бомбосховищі, працівники поліції його не знайшли. В скоєному щиро кається.
Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, до свого вчинку ставиться негативно, засуджує власну поведінку, розуміє, що вчинив неправильно і його дії є злочинними. Покази обвинуваченого в судовому засіданні чіткі, послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції в частині обвинувачення, що викладене в обвинувальному акті.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особистість, визнавши недоцільним дослідження інших доказів кримінального провадження.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів та незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом, а тому його дії кваліфікує за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України.
У відповідності до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відносяться до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше в силу вимоги ст.89 КК України не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також той факт, що потерпілий ОСОБА_5 не має до обвинуваченого будь-яких претензій.
Відповідно до ч.1 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі та застосувати до обвинуваченого вимоги ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом випробувального строку не скоїть нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, зобов`язавши засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо без ізоляції останнього від суспільства, так як ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем служби, також обвинувачений зобов`язався в подальшому дотримуватись бездоганної поведінки, відсутність обтяжуючих вину обставин. 
Виходячи з обставин справи, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд при призначенні йому покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України вирішив застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Цивільний позов по справі не заявлявся. 
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням по справі судово-товарознавчої експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса» № 1488/1581/1582 від 13.02.2026 в розмірі 4240 грн.80 коп., судової дактилоскопічної експертизи Харківським НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/121-26/3229-Д від 09.02.2026 в розмірі 3565 грн. 64 коп., а всього 7806 грн. 44 коп. необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст.185 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.357 КК України, у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду; 
- за ч.3 ст.357 КК України, у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду .
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. 
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Згідно ч. 4 ст. 76 КК України здійснення нагляду за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини НОМЕР_1 НГУ( АДРЕСА_4 ). 
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався. 
Ухвалу слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 04.02.2026 року про арешт майна – скасувати.
Речові докази у справі: бездротові навушники ТМ «Cyboo Wireless Headphones» та рюкзак темно-зеленого кольору ТМ «Карра», які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області – повернути потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а технічний паспорт на Pover Bank, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження- залишити на зберіганні в цих матеріалах. 
Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням по справі судово-товарознавчої експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса» № 1488/1581/1582 від 13.02.2026 в розмірі 4240 грн.80 коп., судової дактилоскопічної експертизи Харківським НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/121-26/3229-Д від 09.02.2026 в розмірі 3565 грн. 64 коп., а всього 7806 грн. 44 коп. 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1