Справа № 474/1240/25
Провадження № 2/474/12/26

РІШЕННЯ
Іменем України

25.05.26р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.
представниці відповідача Скляренко Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасний Факторинг” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

30.12.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Сучасний Факторинг” (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 20220049352 від 10.02.2022р. у розмірі 24 198 грн. 66 коп., з яких: 3 205 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 20 993 грн. 06 коп. - заборгованість по комісії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.02.2022р. між ОСОБА_1 та позивачем було укладено кредитний договір № 20220049352 по продукту “Кошти в кредит”, згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором склала 11 500 грн. 00 коп., на строк 36 місяців, на умовах платності - 5,5% в місяць, з комісією за надання кредиту - 1 500 грн. та комісією за управління (обслуговування) кредиту - 460 грн.
Укладення договору здійснюється сторонами у порядку визначеному Законом України “Про електронну комерцію”, за допомогою ІТС кредитора доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства.
З врахуванням вчинених позивачем оплат у сумі 9 004 грн. 00 коп., його заборгованість перед ТОВ “Сучасний факторинг”, станом на 28.10.2025р., включно, становить 24 198 грн. 66 коп., з яких 3 205 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 20 993 грн. 06 коп. - заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. 
23.02.2026р. представниця відповідача Скляренко Ю.С. подала відзив на позовну заяву, у якому просила позов задовольнити частково. Вказувала, що відповідно до п. 2.9 Договору загальна сума кредиту - 11 500 грн., комісія за надання кредиту - 1 500 грн. та комісія за управління (обслуговування) кредиту - 4% від загальної суми кредиту, тобто 460 грн. Відповідно до п. 3.2. Договору надання кредиту здійснюється відповідно до його цільового призначення шляхом перерахування/утримання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн. на поточний рахунок позичальника та у розмірі 1 500 грн. на свою користь в оплату зобов`язань позичальника зі сплати комісії за надання кредиту. При цьому Договір та додаток 1 до нього, не передбачають застосування будь якої іншої щомісячної комісії, на яку вказує позивач у позовній заяві, окрім 1500 грн. за надання кредиту та 460 грн. за управління (обслуговування) кредиту, які уже сплачені відповідачем. Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19), встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит (обслуговування заборгованості, управління кредитом), є правомірним лише у разі, якщо такі послуги є окремими сервісами, що надаються споживачу за його вибором і мають окрему споживчу цінність. Проте позивачем не надано доказів вчинення окремих дій з “управління кредитом”, які б не входили до стандартного процесу адміністрування позики та не були частиною звичайної операційної діяльності фінансової установи. Таким чином, сторона відповідача вважає вимоги про стягнення комісії у сумі 20 993 грн. 06 коп. - безпідставними. Враховуючи вищевикладене, відповідач не погоджується із розміром заборгованості за кредитним договором, зокрема, відповідач визнає заборгованість тільки за тілом кредиту у розмірі 3 205 грн. 60 коп., а заборгованість за сумою комісії у розмірі 20 993 грн. 06 коп. - вважає незаконними. Просить також, суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача до 1500 грн. Докази на підтвердження понесених судових витрат стороною відповідача, будуть подані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.
20.05.2026р. представник позивача Юхименко Ю.Ю., посилаючись на ч 1 ст. 182 ЦПК України, надав до суду додаткові пояснення, в яких висловив незгоду із запереченнями відповідача у відзиві на позов, з огляду на наступне. У тексті позовної заяви позивачем було допущено технічну помилку (описку) щодо зазначення складової заборгованості, а саме помилково зазначено про стягнення комісії замість вірного стягнення відсотків за користування кредитом. Згідно з умовами кредитного договору нараховувалися саме відсотки за користування кредитом, а не комісія, як це помилково було зазначено по тексту позовної заяви. Вказана неточність є виключно технічною помилкою (опискою), допущеною під час підготовки тексту позовної заяви, та не змінює ані змісту заявлених позовних вимог, ані правової природи нарахованої заборгованості, та підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 20220049352 від 10.02.2022р., відповідно до якої нараховувалися виключно відсотки за користування кредитом, а у графі “комісія за управління (обслуговування) кредиту” будь-які нарахування відсутні, що саме по собі підтверджує факт нарахування за кредитним договором саме відсотків за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене, позивач просить вважати вірною суму у розмірі 20 993 грн 06 коп. як нараховані відсотки, в зв`язку з чим долучає до додаткових пояснень доказ - нову коректну Виписку з особового рахунку за Кредитним договором.
У додаткових поясненнях представник позивача також зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України та наданих суду доказів, сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для позивача, а тому має бути стягнута у повному обсязі. 
Представник позивача Юхименко Ю.Ю. в судові засідання 16.03.2026р. та 20.05.2026р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас 20.05.2026р. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач в судові засідання 16.03.2026р. та 20.05.2026р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі представника позивача та відповідача. 
В судовому засіданні 20.05.2026р. представниця відповідача Скляренко Ю.С. позовні вимоги визнала частково, у частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині позовних вимог просила відмовити з підстав, аналогічних підставам викладених у відзиві. Вказала про неспівмірність судових витрат понесених позивачем на правову допомогу.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 16 год. 30 хв. 25.05.2026р.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
10.02.2022р. о 17 год. 47 хв. між ТОВ “Сучасний факторинг” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 20220049352, відповідно до якого (п. 2.1.) укладення договору здійснювалося сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході його в особистий кабінет в порядку передбаченому законом України “Про електронну комерцію”.
На умовах встановлених договором № 20220049352 товариство надає клієнту кредит у гривні, а клієнт зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії та інші платежі. Тип кредиту - кредит. Цільове призначення - на придбання товарів (робіт, послуг), для задоволення особистих потреб (п.п. 2.2. - 2.5 договору № 20220049352).
У п. 2.7.1 договору № 20220049352 погоджено, що за цим договором позичальник сплачує на користь кредитора додатково комісію за надання кредиту та комісію за управління (обслуговування) кредиту, розмір яких визначено у п. 2.9 договору. Розмір таких комісій залишається незмінним протягом усього строку договору.
В п. 2.9 договору № 20220049352 зазначені наступні умови кредитування: загальна сума кредиту - 11 500 грн; строк кредиту - 36 місяців з кінцевим терміном повернення 10.02.2025р. (включно), при цьому детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору; процентна ставка (звичайна) - 5,5% в місяць; штраф за кожний пропуск періодичного платежу - 460 грн.; комісія за надання кредиту (15% від чистої суми кредиту) - 1 500 грн.; комісія за управління (обслуговування) кредиту (4% від загальної суми) - 460 грн. 00 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору - 34 270 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору - 178,90%.
Надання кредиту здійснюється відповідно до його цільового призначення: у розмірі 10 000 грн. на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 та у розмірі 1 500 грн. на користь товариства в оплату зобов`язань позичальника зі сплати комісії за надання кредиту передбаченого договором. Утримання на користь кредитора комісії за надання кредиту, відповідно до п. 3.2. кредитного договору позичальник доручає здійснити кредитору з метою виконання зобов`язання позичальника зі сплати комісії. Комісія за надання кредиту встановлена у п. 2.9 кредитного договору підлягає сплаті у момент надання кредиту за рахунок суми кредиту, та її клієнт доручив кредитору утримати одноразово в момент надання кредиту. Комісія за управління кредитом яка встановлюється у відсотках від суми кредиту та нараховується на суму кредиту за кожен факт прострочення періодичних платежів по кредиту встановленими у Графіку платежів, якщо таке прострочення триває не менше 4 днів, - сплачується у найближчу дату періодичного платежу визначеного у Графіку платежів, що слідує за датою нарахування такої комісії (п.п. 3.2, 3.4, 4.8 договору № 20220049352). 
Згідно п. 4.4 договору № 20220049352 розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється при наявності заборгованості за кредитом, починаючи з дати надання кредиту у відповідності до п.3.2 договору до дати кінцевого терміну повернення кредиту. Такий розрахунок процентів протягом вказаного періоду, незалежно від суми заборгованості по кредиту, здійснюється на початкову загальну суму кредиту, зазначену п п. 2.9. кредитного договору. Розмір процентів фіксується у Графіку платежів та є незмінним протягом строку кредиту. 
Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства кваліфікованим електронним підписом уповноваженим представником. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора який формується автоматично для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІКС товариства. Введення ним коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (п. 11.6 договору № 20220049352).
Підписуючи договір позичальник підтвердив, зокрема і те, що перед укладенням договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) згідно ст. 9 Закону України “Про споживче кредитування”, ст. 12 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, та розміщена на веб-сайті, та що він ознайомлений у повному обсязі з усіма умовами Правил надання коштів у позику в т.ч. на умовах фінансового кредиту ТОВ “Сучасний факторинг” розміщені на веб-сайті, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватися (п. 11.8 договору № 20220049352).
Також у додатки до позовної заяви надано Додаток № 1 до договору № 20220049352 - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит у графі якої “Загальна вартість кредиту” зазначена сума - 34 270 грн. 00 коп., та у графі “проценти” зазначена сума 22 770 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту - 1 500 грн. Реальна річна процентна ставка 178,90%. 
У Паспорті споживчого кредиту по продукту “Кошти в кредит”, зазначені умови кредитування аналогічні умовам кредитного договору № 20220049352.
Договір № 20220049352, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту підписані позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-G-0157 о 17 год. 47 хв. 10.02.2022р.
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ “Сучасний факторинг” зазначено, що Акцепт договору позичальником ОСОБА_1 підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора G-0157 10.02.2022р. о 17:47, що відправлений на номер телефону НОМЕР_2 . 
У Підтвердженні щодо здійснення переказу грошових коштів виготовленому ТОВ “ПрофітГід” міститься інформація про здійснення товариством успішного переказу грошових коштів у сумі 10 000 грн. на рахунок отримувача № НОМЕР_3 з призначенням платежу, - видача позики позичальнику ОСОБА_1 , та що вказана платіжна операція мала місце 10.02.2022р. о 18:01 год. Обставини отримання коштів визнані стороною відповідача.
У наданому в додатки до позовної заяви Документі з назвою “Виписка з особового рахунку за кредитним договором № 20220049352” виготовленому за підписом директора товариства А.В. Сівак, зазначена інформація про те, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.11.2025р. становить 24 198 грн 66 коп., з них: 3 205 грн 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 20 993 грн 06 коп. - заборгованість за сумою комісії/відсотків, а також інформація про вчинені відповідачем оплати заборгованості, всього на суму 9 004 грн 00 коп. В ньому ж розміщена таблиця з наступними графами: “№”, “Дата”, “Сума за тілом кредиту”, “Комісія/відсоток за кредитом”, “Комісія за управління кредиту”, “Отримано оплат”. Графи “Дата” та “Сума за тілом кредиту” містять інформацію про суму тіла кредиту у помісячному розрізі, починаючи з 10.03.2022р. до 10.02.2025р. - 319 грн. 44 коп. (45 коп.) щомісячно, всього на кінець періоду у сумі 11 500 грн. Графи “Дата” та “Комісія/відсоток за кредитом” містять інформацію про суму комісії/відсотка у помісячному розрізі, починаючи з 10.03.2022р. до 10.02.2025р., зокрема станом на 10.03.2022р. “пробіл”, станом на 11.04.2022р. - 197 грн. 66 коп. та наступні щомісячні суми - 632 грн. 50 коп., всього на кінець періоду у сумі 21 702 грн. 66 коп. Графи “Дата” та “Отримано оплат” містять інформацію про вчинені відповідачем проплати по договору, загальний розмір яких на кінець періоду - 9 004 грн. 00 коп.
У додатки до Додаткових пояснень від 20.05.2026р. представником позивача надано, як ним зазначено, коректну “Виписку з особового рахунку за кредитним договором № 20220049352”, що є документом виготовленим за підписом директора товариства А.В. Сівак, у якому зазначена інформація про те, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.05.2026р. становить 24 198 грн 66 коп., з них: 3 205 грн 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 20 993 грн 06 коп. - заборгованість за сумою відсотків, а також інформація про вчинені відповідачем оплати заборгованості, всього на суму 9 004 грн 00 коп. В ньому ж розміщена таблиця з наступними графами: “№”, “Дата”, “Сума за тілом кредиту”, “Відсоток за кредитом”, “Комісія за управління кредиту”, “Отримано оплат”. Графи “Дата” та “Сума за тілом кредиту” містять інформацію про суму тіла кредиту у помісячному розрізі, починаючи з 10.03.2022р. до 10.02.2025р. - 319 грн. 44 коп. (45 коп.) щомісячно, всього на кінець періоду у сумі 11 500 грн. Графи “Дата” та “Відсоток за кредитом” містять інформацію про суму відсотка у помісячному розрізі, починаючи з 10.03.2022р. до 10.02.2025р., зокрема станом на 10.03.2022р. “пробіл”, станом на 11.04.2022р. - 197 грн. 66 коп. та наступні щомісячні суми - 632 грн. 50 коп., всього на кінець періоду у сумі 21 702 грн. 66 коп. Графи “Дата” та “Отримано оплат” містять інформацію про вчинені відповідачем проплати по договору, загальний розмір яких на кінець періоду - 5 004 грн. 00 коп. 
Обставини залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 205 грн. 60 коп. - визнані стороною відповідача.
20.06.2025р. між Адвокатським бюро “Тараса Онищенка” та ТОВ “Сучасний факторинг” укладено договір № 20/06-СФ про надання правової допомоги, предметом якого є те, що клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах передбачених даним договором - підготовку позовних заяв, юридичний супровід справ щодо стягнення заборгованості за кредитним договорами, перелік яких визначається додатковими угодами. Отримання винагороди Адвокатським бюро відбувається у формі гонорару, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджуються сторонами та визначаються у додатках до договору. Здійснення оплати гонорару за договором затверджується Актом приймання - передачі наданих послуг.
У Акті № 760 прийому-передачі наданих послуг (додаток до договору № 20/06-СФ про надання правової допомоги) від 12.12.2025р. засвідчено, що Адвокатське бюро “Тараса Онищенка” надало ТОВ “Сучасний факторинг”, а останнє отримало наступні послуги: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та узгодження правової позиції; складання позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20220049352. Вартість наданих послуг 10 000 грн.
Згідно платіжної інструкції № 1215068 від 16.12.2025р. послуги за договором № 20/06-СФ та Актому № 760 оплачені повністю
Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. 
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України “Про електронну комерцію” № 675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон № 675-VIII).
У п.п. 5, 6, 7, 12 ст. 3 Закону № 675-VIII зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі “логін-пароль”, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону № 675-VIII в редакції на час виникнення спірних правовідносин,- визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що “принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс”.
Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - на відповідача.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Сторона відповідача обставини отримання кредитних коштів за кредитним договором та заборгованість за тілом кредиту заявлену до стягнення у позові як 3 205 грн. 60 коп. - визнала.
Зважаючи на викладені вище норми права та встановлені обставин, враховуючи те, що кредитний договір укладений між сторонами, встановлює обов`язок відповідача повернути кредит та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а також те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення тіла кредиту у повному обсязі, з врахуванням визнання стороною відповідача обставин отримання кредитних коштів та суми заборгованості за тілом кредиту заявленої до стягнення як 3 205 грн. 60 коп. та добровільності такого визнання, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.
Разом з тим, щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь загальної заборгованості за сумою комісії 20 993 грн. 06 коп., то слід зазначити наступне.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ст.44 ЦПК України).
Частиною 3 ст. 49 ЦПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Ст. 182 ЦПК України зазначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Тобто, подання пояснень, згідно з цією статтею стосується виключно процесуальних питань (наприклад, прохання викликати свідка, долучити докази, відкласти розгляд справи тощо), а не самої суті позовних вимог.
Водночас згідно зі ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. 
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.
При цьому, саме у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч. 1 ст. 175 ЦПК України). 
Верховний суд у своїх постановах, неодноразово роз`яснював, що під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. 
Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Комісія за надання кредиту - це одноразова плата фінансової установи за послуги з оформлення, перевірки документів та видачі кредитних коштів
Проценти за користування кредитом - це плата, яку ви сплачуєте банку чи фінансовій установі за право тимчасово користуватися їхніми грошима.
Звертаючись до суду з позовною заявою, представник позивача, будучи вільним у здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, а також у визначенні у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, зазначення дій, які необхідно вчинити суду для відновлення його порушеного права, просив стягнути з відповідача на його користь 24 198 грн. 66 коп., з яких: 3 205 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 20 993 грн. 06 коп. - заборгованість за комісією.
Водночас, на відзив на позов поданий стороною відповідача, надав суду 20.05.2026р. Письмові пояснення, як зазначив, згідно ст. 182 ЦПК України, у яких вказав, що у позовній заяві допущена описка в частині зазначення суми 20 993 грн. 06 коп. як комісії, та що така є процентами.
Однак, він же протягом усього часу судового розгляду з будь якими іншими заявами по суті спору чи з заявою про зміну предмету, підстав позову - не звертався.
10.06.2017р. набув чинності Закон України “Про споживче кредитування” № 1734-VIII (далі - Закон № 1734-VIII), у зв`язку із чим у Законі України “Про захист прав споживачів” (далі - Закон № 1023-ХІІ) текст ст. 11 викладено в такій редакції: “Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України “Про споживче кредитування”.
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ з набуття чинності Закону № 1734-VIII залишилися незмінними.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже Закон № 1734-VIII передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.1 та ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VIII Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017р. № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 “Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту”.
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон № 1734-VIII розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VIII.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України “Про споживче кредитування”. Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VIII. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09.12.2019р. у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862 сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, укладений між сторонами кредитний договір є споживчим. Комісія за надання кредиту є фіксованою (незмінною), нараховується банком і сплачується позичальником одноразово, під час надання кредиту у розмірі 15% (1 500грн.) та комісія за управління кредитом 4% (460 грн.). Інші види комісій не передбачені.
Протягом усього часу розгляду справи в суді, позивач не зазначив переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що були надані відповідачу та за які ним встановлена (нарахована, стягнута) комісія у заявленому розмірі, її вид (за надання кредиту, за обслуговування кредиту, тощо), як і не надав доказів наявності таких та їх надання більше ніж один раз на місяць.
Щодо наданих ним в додатки до позовної заяви та до Письмових пояснень від 20.05.2026р. документів за підписом директора товариства А.В. Сівак з назвою “Виписка з особового рахунку за кредитним договором”, на підтвердження наявності заборгованості відповідача за комісією/відсотками у сумі 20 993 грн. 06 коп., то слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”. Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Водночас надані в додатки до позовної заяви та до Письмових пояснень від 20.05.2026р. документи за підписом директора товариства А.В. Сівак з назвою “Виписка з особового рахунку за кредитним договором” фактично такою не є.
До того ж, слід звернути увагу, що у постанові ВС у справі № 266/4900/21 від 09.08.2023р. останній зробив наступні висновки - по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій.
За такого вимоги про стягнення загальної заборгованості за сумую комісії 20 993 грн. 06 коп. - задоволенню не підлягають, як не доведені.
Позивач також просить стягнути з відповідачки на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” № 5076-VІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-VІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VІ).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі “Схід / Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Представником позивача на підтвердження понесених витрат у розмірі 10 000 грн. надано договір про надання правничої допомоги, Акт на підтвердження факту надання правової допомоги та платіжну інструкцію № 1215068 від 16.12.2025р. про сплату послуг адвоката.
Водночас відповідач, у відзиві на позов, просила зменшити вказаний вид витрат до 1 500 грн., як неспівмірні.
Таким чином враховуючи вищевикладене, предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті на підтвердження факту надання правової допомоги, заперечення відповідачки щодо вказаного розміру витрат (їх неспівмірності), обставини проведення розгляду справи у відсутність представника позивача, а також засад розумності, справедливості та співмірності, суд з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та часткове задоволення позову на 13,25%, приходить до висновку про стягнення на користь позивача з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді в сумі 1 325 грн. 00 коп.
На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 320 грн. 97 коп. (13,25%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасний Факторинг” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасний факторинг” заборгованість за кредитним договором № 20220049352 від 10.02.2022р., станом на 28.10.2025р., в сумі 3 205 (три тисячі двісті п`ять) грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту.
Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасний факторинг” заборгованості за кредитним договором № 20220049352 від 10.02.2022р., станом на 28.10.2025р., в сумі 20 993 (двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн. 06 коп. - заборгованість за сумою комісії.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасний факторинг” судові витрати: судовий збір в сумі 320 (триста двадцять) грн. 97 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) грн. 00 коп.
Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 101 (дві тисячі сто одна) грн. 43 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 675 (вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. - покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Сучасний факторинг”.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю “Сучасний факторинг” (код ЄДРПОУ 35310044, юридична адреса: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 39А).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Ф.Г. Сокол